ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

21 липня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 160/5342/19	
Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Коршуна А.О. (доповідач),
                               суддів:  Панченко О.М.,     
за участю секретаря судового засідання Чорнова Є.С.  
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу 	 Комунального підприємства Дніпропетровської обласної ради  «Аульський водовід» 	
на рішення  Дніпропетровського окружного адміністративного суду  від 06.11.2019  року у справі №160/5342/19 	
за  позовом:	Головного управління ДПС у Дніпропетровській області 	
до:  третя особа: про:	Комунального підприємства Дніпропетровської обласної ради  «Аульський водовід»  Дніпропетровська обласна рада накладення арешту на кошти та інші цінності, що знаходяться у банку	
ВСТАНОВИВ:
10.06.2019р. Головне управління ДФС у Дніпропетровській області  (далі - ГУ ДФС у Дніпропетровській області) звернулось  до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом  до Комунального підприємства Дніпропетровської обласної ради  «Аульський водовід» (далі – КП ДОР «Аульський водовід») про накладення арешту на кошти та інші цінності, що знаходяться у банку./ а.с. 4-6 том 1/.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.06.2019р. за вищезазначеним адміністративним позовом було відкрито провадження в адміністративній справі №160/5342/19 та справу призначено до судового розгляду / а.с. 2 том 1/.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.08.2019р. у справі №160/5342/19 до участі у розгляді справи у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача залучено Дніпропетровську обласну раду / а.с. 13-16 том 2/.
Позивач, посилаючись у позовній заяві, на те, що на момент звернення до суду з цим позовом за відповідачем – КП ДОР «Аульський водовід» обліковуєься податковий борг на загальну суму 59570330,79 грн., який складається з податкового боргу з податку на прибуток на суму 4048795,05грн., податковий борг за надходження рентної плати за спеціальне використання води від підприємств ЖКГ на суму 10268932,89 грн., податковий борг з податку на додану вартість на суму 45252533,48 грн., який утворився через несплату відповідачем у встановлені чинним законодавством строки сум самостійно задекларованих грошових зобов`язань, а також грошових зобов`язань, які були визначенні підприємству податковим органом шляхом винесення відповідних податкових-повідомлень рішень, які не були підприємством своєчасно оскаржені, а тому є узгодженими. Податковим органом вчинялись певні дії спрямовані на погашення податкового боргу– так на всі відкриті розрахункові рахунки відповідача були виставлені платіжні доручення (розпорядження) на суму боргу, але вони повернулись без виконання. Станом на 23.05.2019р.  сума податкового боргу відповідача становить 59570330,79грн.  і ця сума боргу є узгодженою, розмір залишкової балансової вартості основних засобів відповідача відповідно до балансу підприємства станом на 31.03.2019р. становить 33565000 грн., але це майно не належить відповідачу , а належить Дніпропетровській обласній громаді, тому не може бути джерелом погашення податкового боргу підприємства, бо боржник є лише балансоутримувачем цього майна,  тому з метою погашення податкового боргу позивач просив суд накладення арешту на кошти та інші цінності, що знаходяться в банках, КП «Аульський водовід» в межах суми податкового боргу у розмірі 59570330,79грн.    
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.11.2019р., з урахуванням ухвали від 19.11.2019р. , у справі №160/5342/19 адміністративний позов задоволено, накладено арешт на кошти та інші цінності, що знаходяться в банках, КП ДОР «Аульський водовід» в межах суми податкового боргу у розмірі 59570330,79грн. (п`ятдесят дев`ять мільйонів п`ятсот сімдесят тисяч триста тридцять гривень 79 коп.)    / а.с. 121-127,128 том 2/.
Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції від 03.02.2020р.  подав апеляційну скаргу /а.с. 139-144 том 2/ та 16.01.2020р. матеріали справи №160/5342/19, разом з апеляційною скаргою відповідача, надійшли до Третього апеляційного адміністративного суду / а.с.  137 том 2/.
Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 20.01.2020р.   у справі №160/5342/19 відповідачу поновлено строк апеляційного оскарження, апеляційну скаргу залишено без руху  та заявнику апеляційної скарги надано строк для усунення зазначених судом недоліків апеляційної скарги / а.с. 179  том 2/.
У встановлений судом строк відповідачем недоліки апеляційної скарги було усунуто /а.с.182-187 том 2/ та ухвалами Третього апеляційного адміністративного суду від 07.02.2020р.  у справі №160/5342/19  відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою КП ДОР «Аульський водовід» на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.11.2019р. у справі №160/5342/19 /а.с. 188 том 2/ та апеляційний розгляд справи у судовому засіданні призначено на 14 годин 30 хвилин 24.03.2020р. /а.с. 189 том 2/, про що судом апеляційної інстанції, у встановлений чинним процесуальним законодавством строк та спосіб, повідомлено учасників справи /а.с.190-195 том 2/.
Відповідач, посилаючись у апеляційній скарзі / а.с. 139-144 том 2/ на те, що судом першої інстанції під час розгляду даної справи не було з`ясовано усі обставини справи, які мають суттєве значення для її рішення, та зроблено висновки, які суперечать фактичним обставинам справи, що призвело до прийняття ним рішення у справі з порушенням норм чинного матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції від 06.11.2019р.  у даній справі та ухвалити у справі нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні адміністративного позову.
Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 23.03.2020р.   у справі №160/5342/19 у зв`язку з введеним на території України з метою запобігання поширенню на території України коронаврусу COVID-19 карантину справу №160/5342/19 з апеляційного розгляду у судовому засіданні о 14 годин 30 хвилин 24.03.2020р. знято та апеляційний розгляд цієї справи перенесено в письмове провадження на 21.04.2020р / а.с. 196 том 2/, про що судом було повідомлено учасників справи / а.с. 197 том 2/. 
Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 21.04.2020р.   у справі №160/5342/19 у справі здійснено процесуальне правонаступництво та замінено позивача – ГУ ДФС у Дніпропетровській області, правонаступником – Головним управління ДПС у Дніпропетровській області (далі – ГУ ДПС у Дніпропетровській області) та враховуючи, що учасники справи наполягали на участі у апеляційному розгляді цієї справи - справу  №160/5342/19 знято 21.04.2020р. з апеляційного розгляду та апеляційний розгляд справи у судовому засіданні призначено на 15 годин 30 хвилин 19.05.2020р. / а.с. 223 том 2/, про що судом апеляційної інстанції у встановлений чинним процесуальним законодавством строк та порядок було повідомлено учасників справи / а.с. 224-229 том 2/. 
Позивач, у письмовому відзиві на апеляційну скаргу / а.с. 230-231 том 2/, заперечував проти доводів апеляційної скарги та посилаючись на те, що судом першої інстанції під час розгляду справи  було з`ясовано та перевірено усі обставини справи, які мали значення для її вирішення, зроблено обґрунтовані висновки та постановлено правильне рішення у справі з огляду на те, що сума податкового боргу відповідача станом на 23.05.2019р. становить 59570330,79грн.  і ця сума боргу є узгодженою, розмір залишкової балансової вартості основних засобів відповідача відповідно до балансу підприємства станом на 31.03.2019р. становить 33565000 грн., але це майно не належить відповідачу , а належить Дніпропетровській обласній громаді, тому не може бути джерелом погашення податкового боргу підприємства, бо боржник є лише балансоутримувачем цього майна,  податковий борг на момент розгляду справи відповідачем не погашено, суд обґрунтовано задовольнив позовні вимоги податкового органу шляхом накладення арешту на кошти та інші цінності, що знаходяться в банках, КП «Аульський водовід» в межах суми податкового боргу у розмірі 59570330,79грн., тому просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції від 06.11.2019р.  у цій справі залишити без змін. 
За відповідними заявами та клопотаннями відповідача / а.с. 235-236,244-248 том 2, а.с. 3-4 том 3/ апеляційний розгляд цієї справи у судовому засіданні відкладався на 15 годин 30 хвилин 09.06.2020р.,  13-00 годин 30.06.2020р. та 13 годин 30 хвилин 21.07.2020р., про що учасники справи були повідомлені судом апеляційної інстанції у встановлений чинним процесуальним законодавством строк та спосіб.
Представники учасників справи у судове засідання о 13 годин 30 хвилин 21.07.2020р. не з`явились. Учасники справи  про день, годину та місце розгляду справи  апеляційним судом повідомлені належним чином / а.с. 6-10 том 3/, про поважність причин не явки свого представника у судове засідання, або про можливість розгляду справи у відсутність свого представника, суд  у встановленому законом порядку не повідомили. За таких обставин колегія суддів вважає можливим розглянути справу у відсутність представників позивача, відповідача та третьої особи.
Перевіривши у судовому засіданні доводи апеляційної скарги, матеріали адміністративної справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції  в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з  наступних підстав.
КП ДОР «Аульський водовід», відповідач у справі,  є юридичною особою, яка зареєстрована 06.12.2006р., код ЄДРПОУ 34621490, перебуває на обліку як платник податків, у тому числі податку на додану вартість (далі – ПДВ) / а.с. 74 , 154-155 том 1/.
Відповідно до даних інтегрованої картки платника податків – КП ДОР «Аульський водовід», / а.с. 45-73 том 1/ , станом на 23.05.2019р. за підприємством обраховується податковий борг на загальну суму 59570330,79 грн., який складається з:
-          податкового боргу з податку на прибуток на суму 4048795,05грн., 
-          податковий борг за надходження рентної плати за спеціальне використання води від підприємств ЖКГ на суму 10268932,89 грн., 
-          податковий борг з податку на додану вартість на суму 45252533,48 грн.;
який утворився через несплату відповідачем у встановлені чинним законодавством строки сум самостійно задекларованих грошових зобов`язань, а також грошових зобов`язань які були визначення підприємству податковим органом шляхом винесення відповідних податкових-повідомлень рішень, які не були підприємством своєчасно оскаржені, а тому є узгодженими / а.с. 10-44,79-82 том 1/.
          При цьому колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що позивачем під час розгляду цієї справи були надані належні письмові докази щодо розміру податкового боргу відповідача у загальній сумі 59570330,79 грн., та складових частини цього податкового боргу, які були досліджені судом під час розгляду справи, перевірені та долучені до матеріалів справи / а.с. /
          Тоді як  відповідачем у справі, як під час розгляду цієї справи судом першої інстанції так і під час розгляду справи апеляційним судом, в порушення вимог ст. 77 КАС України  не було надано суду жодного належного письмового доказу щодо іншого розміру наявного в нього податкового боргу або доказів погашення ним податкового боргу.
А щодо тверджень відповідача у письмовому відзиві / а.с. 162-166 том 1/, про те, що заборгованості по деклараціям №9244256266 від 20.11.2017р. та №9202368235 від 20.09.2018р. за ним не обліковуються а ні за номером, а ні за датою, а ні за сумою, то ці твердження спростовуються дослідженими судом під час розгляду справи належними письмовими доказами / а.с. 243-2251 том 1/, а доводи відповідача, про те, що сума заборгованості з ПДВ за 2017р. з нього вже була стягнута за рішенням суду не можуть бути прийняті до уваги, з огляду на те, що виконання рішення суду здійснюється шляхом виставлення відповідних інкасових доручень і виставлені за цим рішенням суду, з метою його виконання, податковим органом інкасові доручення повернулись без виконання, що свідчить про те, що це рішення суду не виконано, а сума заборгованості, визначена рішенням суду, не погашена відповідачем / а.с. 79-82 том 1/.
Положеннями  п.п.16.1.3, п.п.16.1.4 п.16.1 ст.16 Податкового кодексу України (далі – Кодекс) передбачено, що  платник податків зобов`язаний     подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Відповідно до п.п.36.1-36.3     ст.36 Кодексу  податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком та збором. Податковий обов`язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов`язків платника податків, крім випадків, передбачених законом.
Пунктом 54.1 статті 54 Кодексу     визначено, що, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.
Згідно з п.57.1 ст.57 цього ж Кодексу  платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
При цьому п.57.3 ст.57 Кодексу встановлено, що у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу. У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.
Пунктом129.1.1 пункту 129.1 ст.129 Кодексу  встановлено, що після закінчення встановлених цим Кодексом строків погашення узгодженого грошового зобов`язання на суму податкового боргу нараховується пеня. При цьому нарахування пені розпочинається при нарахуванні суми грошового зобов`язання контролюючими органами - від першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати грошового зобов`язання, визначеного у податковому повідомленні - рішенні згідно із цим Кодексом.
Під час розгляду справи встановлено, та підтверджено матеріалами справи, що податковий борг КП ДОР «Аульський водовід» у загальному розмірі 59570330,79 грн. виник в результаті несплати відповідачем у встановлені Податковим кодексом України строки сум самостійно задекларованих грошових зобов`язань, а також грошових зобов`язань, які були нараховані контролюючим органом шляхом винесення податкових повідомлень-рішень, що не були оскаржені підприємством / а.с. 11-16 том 1/, при цьому зазначені обставини не заперечувались відповідачем та його представником під час розгляду цієї справи судом 
Отже з огляду на п.54.1 ст.54 Кодексу вищеозначені самостійно задекларовані відповідачем грошові зобов`язання є узгодженими, проте, у встановлені законом строки ці узгоджені грошові зобов`язання відповідачем сплачені не були, внаслідок чого вони набули статусу податкового боргу, а щодо грошових зобов`язань відповідача, які були визначені контролюючим органом відповідно до вищевказаних податкових повідомлень-рішень, то під час розгляду справи встановлено, що  ці податкові повідомлення-рішення були отримані КП ДОР «Аульський водовід» та оскаржені в судовому порядку не були, на даний час вони є узгодженими, однак, визначені ними грошові зобов`язання сплачені не були, а податкове повідомлення-рішення №0024515541 від 29.03.2019р. було оскаржено КП ДОР «Аульський водовід»     у судовому порядку, але за результатами розгляду справи це податкове повідомлення-рішення не було змінено або  скасовано, отже, визначені ним грошові зобов`язання також є узгодженими, що відповідачем не заперечується.
Враховуючи, що вищевказана сума податкових зобов`язань відповідача є узгодженою та не сплаченою у встановлений законодавством строк, як наслідок ця сума є податковим боргом у розумінні приписів п.п.14.1.175 п.14.1 cт.14 Кодексу, і у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення ( п. 59.1 статті 59 Кодексу), тому  контролюючим органом була виставлена податкова вимога форми «Ю» №509-23  від 02.03.2016р. про сплату відповідачем наявного у нього на той час податкового боргу у сумі на суму 1766828,10грн., яка отримана КП ДОР «Аульський водовід» 02.03.2016р./ а.с. 10 том 1/, але після отримання цієї вимоги відповідачем  податковий борг останнього погашено не було, а загальна сума боргу, навпаки, лише збільшилася, нова податкова вимога податковим органом  не виставлялась, та з 02.03.2016р.  податковий борг відповідача не переривався, і на момент звернення до суду – червень 2019р., з даним позовом, податковий борг відповідача непогашений і не списаний.
Крім цього під час розгляду справи встановлено, що майно КП ДОР «Аульський водовід» відповідно до наданого платником переліку (лист від 28.03.2019р. №503/1-6) описано в податкову заставу актом опису №23 від 19.04.2019р.,  в тому числі нерухоме майно у вигляді цілісного майнового комплексу вартістю 31613318,44грн., що складається з 105 об`єктів нерухомості, а також рухоме майно – 46 одиниць автотранспорту та спеціальної техніки на загальну суму 3697343,42грн., про що зроблено 23.04.2019р. відповідні записи у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна.
Крім цього під час розгляду справи встановлено, що з метою погашення податкового боргу     КП ДОР «Аульський водовід» керівником контролюючого органу прийнято рішення     №2/04-36-55-09-13 від 28.02.2019р. про стягнення коштів платника податків з рахунків у банках у рахунок погашення податкового боргу відповідно до п.п.95.5 ст.95 Податкового кодексу України, у зв`язку із чим на всі відкриті в банківських установах розрахункові рахунки боржника виставлено платіжні доручення (розпорядження), але вони повернуті ГУ ДФС у Дніпропетровській області установами банків без виконання на підставі п. 9.9. глави 9, п. 11.11, п.11.16, п. 11.17 глави 11 Інструкції НБУ «Про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті», оскільки кошти арештовані іншим виконавчим документом та у зв`язку із тим, що на рахунку платника відсутні кошти /а.с.79-82 том 1/.
Також судом встановлено, що відповідач у справі не має власного майна, а майно, яке перебуває на балансі КП ДОР «Аульський водовід», та залишкова балансова вартість якого (основних засобів відповідача у справі) станом 31.03.2019р. складає 33565000,00 грн. /а.с.77 том1/, станом на 30.09.2019 року – 29916816,81 грн. /а.с.96 том 2/, належить Дніпропетровській обласній     громаді, оскільки відповідно до Статуту КП ДОР «Аульський водовід», затвердженого рішенням Дніпропетровської обласної ради №292-11/VII від 01.12.2017р., КП ДОР «Аульський водовід» засноване на спільній власності територіальних громад, сіл, селищ, міст Дніпропетровської області й перебуває в управління Дніпропетровської обласної ради / а.с. 230-231 том 1/, тому це майно не може бути джерелом погашення податкового боргу, оскільки боржник – відповідач у цій справі, є лише його балансоутримувачем.
Водночас, статтею 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом, і ця норма кореспондується з положеннями п.п. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України, яким передбачено, що  платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Податковий борг, відповідно до п.п. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, це сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання, а джерелами погашення податкового боргу платника податків, відповідно до п. 87.2 ст. 87 цього ж Кодексу встановлено, що є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами.
Згідно з п.87.3 ст.87 Податкового кодексу України не можуть бути використані як джерела погашення податкового боргу платника податків: майно платника податків, надане ним у заставу іншим особам (на час дії такої застави), якщо така застава зареєстрована згідно із законом у відповідних державних реєстрах до моменту виникнення права податкової застави; майно, яке належить на правах власності іншим особам та перебуває у володінні або користуванні платника податків, у тому числі (але не виключно) майно, передане платнику податків у лізинг (оренду), схов (відповідальне зберігання), ломбардний схов, на комісію (консигнацію); давальницька сировина, надана підприємству для переробки, крім її частини, що надається платнику податків як оплата за такі послуги, а також майно інших осіб, прийняті платником податків у заставу чи заклад, довірче та будь-які інші види агентського управління; майнові права інших осіб, надані платнику податків у користування або володіння, а також немайнові права, у тому числі права інтелектуальної (промислової) власності, передані в користування такому платнику податків без права їх відчуження; кошти кредитів або позик, наданих платнику податків кредитно-фінансовою установою, що обліковуються на позичкових рахунках, відкритих такому платнику податків, суми акредитивів, що виставлені на ім`я платника податків, але не відкриті, суми авансових платежів та попередньої оплати за контрактами підприємств суднобудівної промисловості (клас 35.11 група 35     КВЕД ДК 009:2005), отримані від замовників морських та річкових суден та інших плавучих засобів; майно, включене до складу цілісних майнових комплексів державних підприємств, які не підлягають приватизації, у тому числі казенних підприємств. Порядок     віднесення майна до такого, що включається до складу цілісного майнового комплексу державного підприємства, встановлюється Фондом державного майна України; майно, вільний обіг якого заборонено згідно із законодавством України; майно, що не може бути предметом застави відповідно до     Закону України "Про заставу"; кошти інших осіб, надані платнику податків у вклад (депозит) або довірче управління, а також власні кошти юридичної особи, що використовуються для виплат заборгованості з основної заробітної плати за фактично відпрацьований час фізичним особам, які перебувають у трудових відносинах з такою юридичною особою.
Відповідно до пункту 91.3 статті 91 Податкового кодексу України податковий керуючий описує майно платника податків, що має податковий борг, в податкову заставу, здійснює перевірку стану збереження майна, яке перебуває у податковій заставі, проводить опис майна, на яке поширюється право податкової застави, для його продажу у випадках, передбачених цим Кодексом, одержує від боржника інформацію про операції із заставленим майном, а в разі його відчуження без згоди контролюючого органу (за умови, коли наявність такої згоди має бути обов`язковою згідно з вимогами цього Кодексу) вимагає пояснення від платника податків або його службових (посадових) осіб. У разі продажу в рахунок погашення податкового боргу майна платника податків, на яке поширюється право податкової застави, податковий керуючий має право отримувати від такого платника податків документи, що засвідчують право власності на зазначене майно.
Загальна процедура і підстави застосування адміністративного арешту контролюючими органами визначені статтею 94 Податкового кодексу України.
Згідно з п.94.1 ст.94 Податкового кодексу України адміністративний арешт майна платника податків (далі - арешт майна) є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов`язків, визначених законом.
Визначення адміністративного арешту, наведене в пункті     94.1     статті     94 Податкового кодексу України, за своїм змістом однаково охоплює як арешт коштів, так і арешт іншого майна.
Тому положення ст. 94  Податкового кодексу України     регулюють застосування будь-якого адміністративного арешту незалежно від його предмета.
Пунктом     94.2     статті     94 Податкового кодексу України     передбачено, що арешт майна може бути застосовано, якщо з`ясовується одна з таких обставин: платник податків порушує правила відчуження майна, що перебуває у податковій заставі; фізична особа, яка має податковий борг, виїжджає за кордон; платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу; відсутні дозволи (ліцензії) на здійснення господарської діяльності, а також у разі відсутності реєстраторів розрахункових операцій, зареєстрованих у встановленому законодавством порядку, крім випадків, визначених законодавством; відсутня реєстрація особи як платника податків у контролюючому органі, якщо така реєстрація є обов`язковою відповідно до цього Кодексу, або коли платник податків, що отримав податкове повідомлення або має податковий борг, вчиняє дії з переведення майна за межі України, його приховування або передачі іншим особам; платник податків відмовляється від проведення перевірки стану збереження майна, яке перебуває у податковій заставі; платник податків не допускає податкового керуючого до складення акта опису майна, яке передається в податкову заставу; платник податків (його посадові особи або особи, які здійснюють готівкові розрахунки та/або провадять діяльність, що підлягає ліцензуванню) відмовляється від проведення відповідно до вимог цього Кодексу інвентаризації основних засобів, товарно-матеріальних цінностей, коштів (зняття залишків товарно-матеріальних цінностей, готівки).
Відповідно до абзацу другого підпункту     94.6.2     пункту     94.6     статті     94 Податкового кодексу України     арешт коштів на рахунку платника податків здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення контролюючого органу до суду.
Водночас     Податковим кодексом України передбачені також інші, додаткові випадки накладення арешту на кошти платника податків, крім тих, що визначені     статтею 94 цього Кодексу.
Так, відповідно до підпункту     20.1.33     пункту     20.1     статті     20 Податкового кодексу України     контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо накладення арешту на кошти та інші цінності, що знаходяться в банку, платника податків, який має податковий борг, у разі якщо у такого платника податків відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.
Наведена законодавча норма встановлює одночасно як право контролюючого органу на звернення до суду з вимогою про накладення арешту на кошти платника податків, так і підстави для реалізації цього повноваження, якими є:
1) відсутність майна, за рахунок якого може бути погашений податковий борг; 
2) недостатність такого майна для погашення суми податкового боргу через те, що балансова вартість цього майна менша за відповідну суму податкового боргу; 
3) майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.
В свою чергу, відсутність умов для застосування арешту коштів платника податків, передбачених пунктом     94.2     статті     94 Податкового кодексу України, за наявності умов, встановлених підпунктом     20.1.33     пункту     20.1     статті     20 Податкового кодексу України, не може бути підставою для відмови у застосуванні арешту коштів на рахунках платника податків, оскільки норма підпункту     20.1.33     пункту     20.1     статті     20 Податкового кодексу України     є імперативною і обов`язковою до виконання.
Норми підпункту     20.1.33     пункту     20.1     статті     20     та пункту     94.2     статті     94 Податкового кодексу України     не заперечують за змістом одна одну, оскільки регулюють різні правовідносини. Норми     пункту 94.2 Податкового кодексу України     визначають загальні підстави для застосування арешту як майна, так і коштів платника податків. Натомість підпункт     20.1.33     пункту     20.1     статті     20 Податкового кодексу України     регулює інше коло суспільних відносин, а саме питання накладення арешту виключно на кошти платника податків та інші цінності, що знаходяться у банках, причому в специфічній ситуації - за відсутності достатнього для погашення податкового боргу майна.
Аналіз наведених норм чинного податкового законодавства дає можливість зробити висновок про те, що законодавцем  передбачено два види арешту майна в залежності від підстав та порядку його застосування: 
-          адміністративний арешт майна, в тому числі грошових коштів на банківському рахунку, як спосіб забезпечення виконання платником податків його обов`язків, визначених законом, який в залежності від виду майна застосовується за рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу або судовим рішенням;
-          арешт коштів та інших цінностей платника податків, що знаходяться у банку, який застосовується за рішенням суду як спосіб забезпечення погашення податкового боргу, підставою для застосування якого є відсутність або недостатність у платника податків майна для погашення податкового боргу.
При цьому необхідно враховувати, що сума коштів, на яку накладається арешт, не повинна перевищувати суму податкового боргу, право на стягнення якої наявне в органу державної податкової служби на момент прийняття судом рішення про застосування адміністративного арешту. Тобто, арешт може стосуватися лише тих коштів, які є необхідними для виконання певних зобов`язань платника податків, зокрема, щодо погашення податкового боргу.
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 14.02.2019р. у справі №813/4345/16, від 24.01.2019р. у справі №809/161/13-а, від 19.09.2019р. у справі №804/17275/14, від 17.09.2019р. у справі №804/4273/13-а, і відповідно до ч.5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
З огляду на вищенаведене колегія суддів вважає, що враховуючи встановлений факт наявності у КП ДОР «Аульський водовід» податкового боргу, що не заперечується відповідачем, поряд із відсутністю майна для його погашення, суд першої інстанції під час розгляду справи зробив правильний висновок щодо обґрунтованості заявлених позивачем у справі позовних вимог та постановив у цій справі рішення, яким задовольнив позовні вимоги у повному обсязі. 
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення даної адміністративної справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права, які регулюють саме ці правовідносини, та постановив правильне рішення про задоволення заявлених позивачем вимог,   зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються зібраними у справі доказами, і оскільки під час апеляційного розгляду справи не було встановлено будь-яких порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які б потягли за собою наявність підстав для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення, вважає необхідним рішення суду  першої інстанції від 06.11.2019р.  у даній адміністративній справі  залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача  необхідно залишити без задоволення, оскільки доводи, які викладені у апеляційній скарзі, суперечать зібраним у справі доказам та фактичним обставинам справи, зводяться до переоцінки заявником апеляційної скарги доказів, які були досліджені судом першої інстанції під час розгляду даної адміністративної справи і незгоди з висновками суду з оцінки обставин у справі, а також помилкового тлумачення заявником апеляційної скарги норм матеріального та процесуального  права, і міркування відповідача  про неправильне застосування судом першої інстанції норм чинного матеріального та процесуального права не можна визнати спроможними і достатніми підставами для скасування оскаржуваного  судового рішення.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 310,315,316, 321,322 КАС України, суд , -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства Дніпропетровської обласної ради  «Аульський водовід» -  залишити без задоволення. 
Рішення   Дніпропетровського   окружного    адміністративного    суду   від   06.11.2019 р. у справі №160/5342/19  – залишити без змін. 
Постанова  суду набирає законної сили з моменту її прийняття ,  та може бути оскаржена у строки та в порядку  встановлені ст. ст. 329,331 КАС України.
                    Повний текст виготовлено – 03.08.2020р
   
Головуючий - суддя                                                                      А.О. Коршун 

                               суддя                                                                      О.М. Панченко 

                               суддя                                                                      В.Є. Чередниченко