П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  824/93/20-а 
                                                                      Головуючий у 1-й інстанції:Брезіна Т.М. 
                                                                      Суддя-доповідач:  Драчук Т. О. 
29 вересня 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Драчук Т. О. 
суддів:  Полотнянка Ю.П.  Ватаманюка Р.В. 
за участю:
секретаря судового засідання:  Охримчук  М.Б.,
позивача: ОСОБА_1 , 
представника відповідача: Чорнея Михайла Григоровича, 

          розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 20 липня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про скасування наказів про застосування дисциплінарного стягнення та припинення державної служби, поновлення на роботі, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, 
В С Т А Н О В И В :
23 січня 2020 року позивач, ОСОБА_2 , звернулась до Чернівецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, в якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просила:
- визнати протиправним та скасувати наказ начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області №1-С від 13.01.2020 року «Щодо застосування дисциплінарного стягнення відносно ОСОБА_2 »;
- визнати протиправним та скасувати наказ начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області  №23-0 від 13.01.2020 року «Про припинення державної служби ОСОБА_1 » ;
- поновити ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста відділу з ретроконверсії управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області;
- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу;
- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на користь ОСОБА_1 судові витрати, включаючи витрати на правову допомогу;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області  подати звіт про виконання судового рішення та встановити строк подання такого звіту.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказала, що не погоджується із застосованим дисциплінарним стягненням та звільненням з посади головного спеціаліста відділу з ретроконверсії управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області. Позивач зазначила, що не здійснювала жодних дій, які спрямовані на пошкодження майна (камер відеоспостереження) Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, а обставини, на підставі яких порушено дисциплінарне провадження, не були встановлені відповідачем. Також позивач вказувала на порушення відповідачем порядку здійснення дисциплінарного провадження. Позивач зазначає, що вказані відповідачем пошкоджені камери і камери, відносно яких проведені експертні дослідження є абсолютно різними. Позивач стверджує, що під час  дисциплінарного провадження не враховано відібрані пояснення інших працівників, послужний список, наявність заохочень та стягнень. Також позивач зазначає, що відповідачем не було встановлено вчинення ОСОБА_1 протиправного винного діяння та безпідставно притягнено до дисциплінарної відповідальності.
Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 20 липня 2020 року адміністративний позов задоволено повністю.
Визнано протиправним та скасовано наказ начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області за №1-С від 13.01.2020 року щодо застосування дисциплінарного стягнення відносно ОСОБА_1 .
Визнано протиправним та скасовано наказ начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області за №23-0 від 13.01.2020 року про припинення державної служби ОСОБА_1 .
Поновлено ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста відділу з ретроконверсії управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області з 14.01.2020 року.
Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу 94483,86 гривень.
Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в сумі 5500 грн.
Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста відділу з ретроконверсії управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць в сумі  14274,54 грн підлягає до негайного виконання.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій  апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права в частині з`ясування  обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи, що призвело в свою чергу до неправильного вирішення питання.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги в частині правомочності складу дисциплінарної комісії з розгляду дисциплінарних справи стосовно державних службовців Головного управління затвердженої на підставі наказу Головного управління від 06.05.2019 №150, апелянт зазначає про помилковість висновків суду першої інстанції, що наказ від 06.05.2019 №150 «Про дисциплінарну комісію» функціонував із порушенням вимог спеціального законодавства щодо порядку утворення, так як норма ст. 69 Закону України «Про державну службу» після внесення відповідних змін не змінила основні вимоги та принципи формування дисциплінарної комісії, а тому вважати склад дисциплінарної комісії нелегітимним немає правових підстав.
Крім того, оскільки суттєвих змін у законодавстві не відбулось, відповідач вважає склад дисциплінарної комісії правомочним з терміном повноважень до 06.05.2022.
Також, в рішенні суд першої інстанції послався на лист-роз`яснення НАДС від 10.06.2020 №4331/10-20, в якому зазначено, що дисциплінарна комісія формується після прийняття рішення про порушення дисциплінарного провадження  та утворюється разово для здійснення конкретного дисциплінарного провадження. Однак, апелянт вважає за необхідне звернути увагу суду, що ні Законом №889, ні Порядком №1039  не зазначено та не встановлено, що дисциплінарна комісія утворюється разово для конкретного дисциплінарного провадження. Крім того, листи міністерств, інших центральних органів виконавчої влади  мають лише роз`яснювальний (інформаційний) характер і не встановлюють правових норм.
          Апелянт зазначає, що позиція суду першої інстанції щодо правомочності складу дисциплінарної комісії з розгляду дисциплінарних справ стосовно державних службовців Головного управління, затвердженої на підставі наказу Головного управління від 06.05.2019 №150 є помилковою, необґрунтованою та такою, що порушує норми матеріального права.
Щодо встановлених обставин, а саме невідповідності у найменуванні відеокамер під час здійснення дисциплінарного провадження відносно ОСОБА_1 , апелянт вказує, що в оборотно-сальдових відомостях в інвентаризаційних описах необоротних активів наявна ідентична інформація про відеокамери з інвентарними номерами, які по опису збігаються з номерами відеокамер, які передані в СЦ «Цифра» для проведення огляду актом прийому-передачі від 18.12.2019.
Щодо доказової сили Актів експертизи від 19.12.2019 №М1912, №м1913, №М1914, №М1915, №М1916 складені інженерами СЦ «Цифра» та щодо залучення ФОП ОСОБА_3 до дослідження відеокамер, апелянт вказує, що камери передавались в сервісний магазин «Цифра» для проведення обстеження на предмет працездатності та визначення можливості ремонту, так як дані камери придбавались у ФОП ОСОБА_3 , а тому передавались до сервісного центру для огляду на предмет працездатності, а не експертизи. 
Також, апелянт зазначає на неприпустимість висновків суду першої інстанції щодо необ`єктивності ФОП ОСОБА_3 як особи, що здійснювала огляд відеокамер, у зв`язку з тим, що в минулому між Головним управлінням та ФОП ОСОБА_3 укладались договори в рамках закупівлі певних товарів, від виконання яких ФОП ОСОБА_3 отримував певні кошти.
Щодо встановлених відповідачем  інших обставин, які вплинули на прийняття рішення про припинення державної служби ОСОБА_1 , апелянт зазначає, що висновки суду про те, що Головним управлінням не надано належної оцінки та не враховано обставин, що пом`якшують відповідальність, результати оцінювання службової діяльності державного службовця, наявність заохочень, стягнень та його ставлення до державної служби є помилковими, оскільки при розгляді дисциплінарної справи відповідачем враховано всі необхідні документи, визначені ч. 2 ст. 73 Закону України №889. Також, апелянт вказує, що дисциплінарна справа є складовою особової справи ОСОБА_1 , де містяться результати щорічного оцінювання позивача за попередні роки.
Крім того, досягнення чи не досягнення певних результатів не надає право державному службовцю вчиняти дії, які порушують загальні принципи державної служби.
Також, апелянт зазначає, що позитивний відгук працівників відділу та колег позивача не є юридично значимим, так як вказані у відгуку працівники відділу поставили свій підпис під вже попередньо підготовленим позивачем текстом відгуку.
Щодо ведення відеоспостереження на робочому місці позивача, апелянт зазначає, що в період до 13.12.2019 в приміщенні Головного управління за адресою вул. Алма-Атинська, 9, м. Чернівці був розташований сервісний центр (центр обслуговування військовослужбовців та деяких інших категорій громадян), в якому відео- та аудіо фіксація здійснювалась відповідно до Положення про організацію прийому та обслуговування осіб, які звертаються до органів Пенсійного фонду України, затвердженого Постановою правління  Пенсійного фонду України від 30.07.2015 №13-1.
Відповідач вказує, що дорученням начальника Головного управління від 16.12.2019 начальнику управління інформаційних систем та електронних реєстрів ОСОБА_4 було надано термін до 20.12.2019 зняти (демонтувати) камери відеоспостереження в приміщенні по АДРЕСА_1 . Тобто, позивач без попередження, не маючи на те законних підстав та нехтуючи правилами внутрішнього розпорядку, самовільно здійснила відключення камер. При цьому, жодного звернення усного чи письмового на адресу керівництва Головного управління з цього приводу від позивача не надходило.
Крім того, позицію суду першої інстанції, що зберігання, збирання та використання інформації про особисте життя фізичної особи може становити недозволене втручання в особисте життя певної особи, апелянт вважає помилковою, оскільки працівникам відповідно до наказу Головного управління від 05.03.2018 №57 надано право обслуговувати, в тому числі переглядати,   камери відеоспостереження, забезпечувати формування, ведення, адміністрування, інформаційно-телекомунікаційної системи Пенсійного фонду України.
Крім того, апелянт зауважує, що судом першої інстанції не враховано думку відповідача, що питання правомірності ведення відеоспостереження в приміщеннях Головного управління не є предметом спору в межах даної адміністративної справи.
Щодо визначення відповідачем кваліфікації дисциплінарного проступку, апелянт зазначає, що в оскаржуваному наказі зазначено найменування державного органу, дату його прийняття, відомості про державного службовця, зазначено стислий виклад обставин справи та відповідну статтю Закону України №889, що дозволяє кваліфікувати дії державного службовця, а також перевірити правильність застосування до державного службовця певного виду стягнення, а тому наказ №1-С від 13.01.2020 «Щодо застосування дисциплінарного стягнення» відповідає вимогам, визначеним Законом України №889.
Щодо обчислення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, апелянт вказує, що судом першої інстанції для обчислення середнього заробітку використано довідку від 16.01.2020, в якій зазначено дохід та окремо виділено нараховану в тому числі суму одноразової виплати матеріальної допомоги.
Разом з тим, при розрахунку середньої заробітної плати судом першої інстанції не враховано п. 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, зокрема, яким визначено, що одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога, тощо) не враховуються при обчисленні середньої заробітної плати. 
Також, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.
З врахуванням вказаного, апелянт зазначає, що при обчисленні розміру середньої заробітної плати судом першої інстанції неправомірно враховано суми матеріальної допомоги та допомоги по тимчасовій непрацездатності, що призвело до завищення середньої заробітної плати. Та відповідно суми відшкодування. Крім того, судом першої інстанції не вірно зазначено кількість робочих днів, за які належить провести відшкодування.
18.09.2020 до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_1 , в якій позивач просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення. Також, позивачем до відзиву долучено роз`яснення Національного агентства України з питань державної служби №109р/з від 23.07.2020 "Щодо утворення дисциплінарної комісії з розгляду дисциплінарних справ".
Позивач заперечила щодо задоволення апеляційної скарги, просила залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. 
Заслухавши суддю-доповідача, позивача, представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм  матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду - змінити, виходячи з наступного.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, згідно відомостей з трудової книжки позивача ОСОБА_1 з 15.05.2017 по 14.01.2020 перебувала на державній службі в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (далі - Управління ).
До матеріалів справи додано службову записку начальника управління інформаційних систем та електронних реєстрів ОСОБА_4 , в якій повідомляється, що 16.12.2019 р. о 09:19 год в кабінеті колишнього сервісного центру приміщення Управління по вул. Алма-Атинська, 9А, м. Чернівці, припинили працювати 3 камери відеоспостереження, внаслідок втручання в їх роботу ОСОБА_1 (том 1 а.с. 21).
16.12.2019 посадовими особами Управління складено Акт, в якому зафіксовано  припинення роботи п`яти камер відеоспостереження по АДРЕСА_1 , внаслідок втручання в систему відеоспостереження, шляхом відкриття коробів та комутаційних  коробок, в яких здійснено відключення  конекторів камер. (том 1 а.с. 23).
Наказом начальника Головного управління Пенсійного фонду України від 20.12.2019 №21С «Про порушення дисциплінарного провадження» з метою визначення ступеня вини, характеру і тяжкості дисциплінарного проступку державних службовців Головного управління Пенсійного фонду України наказано порушити дисциплінарній комісії з розгляду дисциплінарних справ стосовно державних службовців, які займають посади державних службовців категорій «Б» і «В» дисциплінарне провадження стосовно факту самовільного втручання у систему відеоспостереження в приміщенні Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, яке розташовано за адресою м. Чернівці, вул. Алма-Атинська, б. 9 щодо, зокрема, ОСОБА_1 , головного спеціаліста відділу ретроконверсії управління застосування пенсійного законодавства Головного управління. 
03.01.2020 дисциплінарною комісією з розгляду дисциплінарної справи стосовно ОСОБА_1 складено подання з рекомендацією застосувати до ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з посади державної служби. (том 1 а.с. 161).
13.01.2020 року наказом Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області за №1-С застосовано з 14.01.2020 р. до ОСОБА_1 , головного спеціаліста відділу з ретроконверсії управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з посади державної служби, за вчинення дисциплінарного проступку, передбаченого п. 14 ч. 2 ст. 65 Закону України «Про державну службу». (том 1 а.с. 18).
Не погоджуючись з наказами начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 13.01.2020 №1-С, №23-О щодо застосування дисциплінарного стягнення відносно ОСОБА_1 та про припинення державної служби ОСОБА_1 відповідно, позивач звернулась до суду з відповідним позовом щодо визнання їх протиправними, а також поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. 
Також, судом апеляційної інстанції встановлено,  що матеріалів справи містять пояснення працівників відділу з ретроконверсії управління застосування пенсійного законодавства ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,   ОСОБА_12 , ОСОБА_13 щодо обставин, які мали місце 16.12.2019 щодо факту самовільного втручання в систему відеоспостереження в кабінетах відділу з ретроконверсії.
До матеріалів справи додано службову записку начальника управління інформаційних систем та електронних реєстрів ОСОБА_4 , в якій повідомляється, що 12.12.2019 р. о 08:42 год в кабінеті №6 приміщення Управління по вул. Героїв Майдану, 75, м. Чернівці, припинили працювати 2 камери відеоспостереження, після того як з ними контактувала ОСОБА_1 ( том 1 а.с. 19).
Матеріали справи містять пояснюючу записку від 20.12.2019 р. начальника відділу з ретроконверсії управління застосування пенсійного законодавства ОСОБА_14 , в якій повідомляється про самовільне відкриття 16.12.2019 р.  коробів систем відеоспостереження по АДРЕСА_1 , працівниками ОСОБА_15 та ОСОБА_1 в присутності начальника  відділу з ретроконверсії управління застосування пенсійного законодавства та заступника начальника відділу з ретроконверсії управління застосування пенсійного законодавства О. Матосова. (том 1 а.с. 24).
20.12.2019 р. наказом Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області порушено дисциплінарне провадження, зокрема, щодо ОСОБА_1 головного спеціаліста відділу з ретроконверсії управління застосування пенсійного законодавства Головного управління. (том 1 а.с. 108).
До справи додано матеріали дисциплінарної справи ОСОБА_1 , сформованої 20.12.2019 року. (том 1 а.с. 105-162).
Матеріали справи містять скріншоти, на яких, в тому числі, зображена ОСОБА_1 з камер відеоспостереження «Чернівці 6»: від 12.12.2019 р. 08:43 год, від 16.12.2019 р. 09:15 год, «КАМ 5»: від 16.12.2019 р. 08:42 год, 09:42 год. (том 1 а.с. 20, 22, 200-201).
До матеріалів справи додано Акти експертизи від 19.12.2019 р. №М1912, №М1913, №М1914, №М1915, №М1916, складені сервісними інженерами магазину «Цифра» ОСОБА_21 та ОСОБА_22 щодо проведення огляду технічного стану відеокамер Atis AD-420IR24  white, S/N C2K171750204, C2H031080096, C2K171750191, C2K171750102 (вказано висновок: ремонт пристрою неможливий), DAHUA DH-IPC-K15P S/N 4E07458PAG5D392 (вказано висновок: не підлягає гарантійному обслуговуванню). (том 1 а.с. 34-38). Також матеріали справи містять акти прийому-передачі від 18.12.2019 р. та від 19.12.2019 р. між відповідачем та ФОП ОСОБА_16   вказаних відеокамер. (т. 1 а.с. 172-173).
Матеріали справи містять довідки Управління та інвентаризаційний опис майна, в яких повідомляється, що станом на 20.12.2019 р. обліковуються відеокамери (4шт) загальною вартістю 988 грн з найменуванням 1/3 SONY CCD, 420 TVL, 0,05 Lux, день/ніч, f=3,6 mm, DC12V, D-100m №112380003, №112380005, №112380006, №112380007 та відеокамери DH-IPC-K15P №112384976. (том 1 а.с. 39, 150, том 2 а.с. 173-176).
До матеріалів справи додано інформацію Управління від 23.01.2020 р. про перераховані кошти ФОП ОСОБА_16 за 2014-2019 р. за придбані товари та надані послуги, згідно укладених договорів. (а.с. 75-78).
Матеріали справи містять оборотно-сальдову відомість з приводу придбання відеокамер 1/3 SONY CCD, 420 TVL, 0,05 Lux, день/ніч, f=3,6 mm, DC12V, D-100m №112380003, №112380005, №112380006, №112380007 та відеокамери DH-IPC-K15P №112384976. (том 1 а.с. 176-179).
Також матеріали дисциплінарної справи ОСОБА_1 містять характеристику позивача, наданої начальником відділу з ретроконверсії управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області. (том 1 а.с. 109).
Крім того, до матеріалів дисциплінарної справи додано заяву працівників відділу з ретроконверсії управління застосування пенсійних справ, в якій вказано, що працівники відділу з ретроконверсії управління застосування пенсійного законодавства не вважають ОСОБА_1 конфліктною особою та не мають до неї негативних відгуків та претензій. (том 1 а.с. 94).
Згідно відомостей дисциплінарної справи ОСОБА_1 до позивача з 15.05.2017 р. не застосовувались дисциплінарні стягнення. (том 1 а.с. 110).
Матеріали дисциплінарної справи містять письмові пояснення позивача щодо безпідставності та незаконності здійснення відео- та аудіоспостереження  за робочими місцями працівників відділу з ретроконверсії управління застосування пенсійного законодавства Головного управління, а тому просила закрити дисциплінарне провадження. (том 1 а.с. 111-112).
Відповідно до письмових пояснень ОСОБА_1 , наданих 10.01.2020 р., позивач заперечувала щодо втручання та пошкодження системи відеоспостереження Управління. (том 1 а.с. 159).
В матеріалах справи міститься інформація про ознайомлення 04.12.2019 р. ОСОБА_1 з тим, що в кабінеті, в якому знаходиться її робоче місце, ведеться аудіо- та відеоспостереження. (том1 а.с. 174).
До матеріалів справи додано результати виконання завдань ОСОБА_1   за 2018-2019 роки, за підсумками яких позивач отримала позитивну оцінку. (том 1 а.с. 202-205).
Згідно з інформацією Департаменту інформаційних систем та електронних ресурсів Пенсійного фонду України від 11.12.2019 р. обладнання засобами відео- та аудіо фіксації (за наявності) відповідно до п.4 розділу ІІ Положення про організацію прийому та обслуговування осіб, які звертаються до органів Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України «Про організацію прийому та обслуговування осіб, які звертаються до органів Пенсійного фонду України» від 30.07.2015 р. №13-1, визначено приміщення (зали), в яких здійснюється прийом та обслуговування громадян. (том 1 а.с. 89).
03.01.2020  дисциплінарною комісією з розгляду дисциплінарної справи стосовно ОСОБА_1 складено подання з рекомендацією застосувати до позивача дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з посади державної служби. (том 1 а.с. 161).
13.01.2020 року наказом Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області за №1-С застосовано з 14.01.2020 р. до ОСОБА_1 , головного спеціаліста відділу з ретроконверсії управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з посади державної служби, за вчинення дисциплінарного проступку, передбаченого п. 14 ч. 2 ст. 65 Закону України «Про державну службу». (том 1 а.с. 18).
До матеріалів справи додано колективний договір між адміністрацією Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області та трудовим колективом на 2016-2019 роки. (том 2 а.с. 29-39).Також матеріали справи містять журнал ознайомлення позивача з Колективним договором та Правилами внутрішнього трудового розпорядку. (том 2 а.с. 40-47).
Наказами Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від квітня 2013 р. №55 та від 05.03.2018 р. №57  введено в експлуатацію відеоспостереження, зокрема, по вул. Алма-Атинська, 9А, м. Чернівці та затверджено порядок здійснення відеоспостереження.  (том 2 а.с. 50-55).
Під час розгляду справи в суді першої інстанції заслухано пояснення свідків: ОСОБА_11 - головного спеціаліста відділу з ретроконверсії управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, ОСОБА_14   - начальника відділу з ретроконверсії управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області; ОСОБА_15 (колишнього головного спеціаліста відділу з ретроконверсії управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, звільненого з роботи разом з позивачем), ОСОБА_10 - головного спеціаліста відділу з ретроконверсії управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області.
Свідок ОСОБА_14 повідомила, що 16.12.2019 р. вона була свідком відкриття коробів відеокамер, біля яких знаходились ОСОБА_1 та ОСОБА_15 , який безпосередньо стояв на стільці біля відеокамери у відділі з ретроконверсії управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області.
Свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 повідомили, що 16.12.2019 р. бачили ОСОБА_1 здійснювала втручання у систему відеоспостереження. Також свідки зазначили, що перебувають з ОСОБА_1 в ділових стосунках, конфліктних ситуацій з позивачем не виникало.
Крім того, свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 повідомили, що 16.12.2019 р. після виявлення факту втручання ОСОБА_1 у систему відеоспостереження, відеокамери того ж дня не були оглянуті та не перевірялись на працездатність. Свідки повідомили, що камери були демонтовані за їх відсутності у позаробочий час. На даний час відеокамер у кабінетах, де стався цей випадок не встановлено.
Свідок ОСОБА_15 повідомив, що на робочому місці працівників відділу з ретроконверсії управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області незаконно  здійснювалось відео - та аудіо спостереження, що й призвело до виникнення конфліктної ситуації 16.12.2019 р, внаслідок чого відповідачем порушено дисциплінарні справи стосовно нього та позивача і в подальшому звільнено їх з роботи. При цьому, свідок вказав, що із позивачем вони працювали в різних кабінетах (№2,№3) одного відділу, його функції полягали у відцифруванні пенсійних справ, камера була розміщена над його робочим місцем, що могло спричинити розголошення персональних даних з пенсійних справ. Повідомив, що не втручався та не пошкоджував систему відеофіксації у кабінеті, де розташований відділ з ретроконверсії управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області.
Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з наступного.
Щодо правомочності складу дисциплінарної комісії з розгляду дисциплінарних справ стосовно державних службовців Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, затвердженої на підставі наказу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 06.05.2019 р. №150, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідачем, в супереч вимог чинного законодавства, не було створено дисциплінарну комісію для здійснення дисциплінарного провадження стосовно ОСОБА_1 та подій, які відбулись 16 грудня 2019, а тому склад комісії, визначений на підставі наказу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 06.05.2019 р. №150 та без урахування змін внесених Законом №117-ІХ, функціонував із порушенням вимог спеціального законодавства щодо порядку утворення.
Щодо встановлених обставин під час здійснення дисциплінарного провадження відносно ОСОБА_1 , суд першої інстанції вказав, що на обліку у відповідача перебували камери відеоспостереження  із найменуванням 1/3 SONY CCD, 420 TVL, 0,05 Lux, день/ніч, f=3,6 mm, DC12V, D-100m в кількості 4 штуки та з найменуванням DH-IPC-K15P в кількості 1 штука.
Водночас, під час проведення дисциплінарного провадження стосовно позивача, вказано про пошкодження ОСОБА_1 відеокамер Atis AD-420IR24 white 4 штуки та  DAHUA DH-IPC-K15P -1 штука.
Отже, суд першої інстанції прийшов до висновку про невідповідність у найменуваннях камер відеоспостереження, які знаходились на обліку у відповідача та найменуваннях камер відеоспостереження, які були передані на експертизу сервісного інженерного магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».
Щодо доказової сили Актів експертизи від 19.12.2019 №М1912, №М1913, №М1914, №М1915, №М1916 складені інженерами сервісного магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та щодо залучення ФОП ОСОБА_3 до дослідження відеокамер, суд першої інстанції зазначив, що згідно з п. 11 Порядку N 1039 до роботи Комісії, дисциплінарної комісії за її рішенням можуть залучатися відповідні експерти (фахівці).  При цьому, під час розгляду справи відповідачем не заперечувалось, що ФОП ОСОБА_3  не є експертом (фахівцем), який відповідно  до п.11 Порядку N 1039 може бути залучений до дисциплінарного провадження. 
Крім того, в матеріалах справи відсутні докази наявності повноваження у ФОП ОСОБА_3 здійснювати експертне дослідження відеопристроїв.
Враховуючи вказане, суд першої інстанції прийшов до висновку, що Акти експертизи від 19.12.2019 р. №М1912, №М1913, №М1914, №М1915, №М1916, не є висновками експерта, який несе кримінальну відповідальність за складений висновок та надані пояснення. Таким чином, вказані документи не мають юридичної сили та не можуть бути використані в якості належних доказів.
Щодо встановлених відповідачем обставин втручання ОСОБА_1 в систему відеоспостереження, на підставі матеріалів дисциплінарної справи суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність вини позивача, пов`язаної з втручанням в систему відеоспостереження та пошкодження 5 камер відеоспостереження. 
Під час дисциплінарного провадження відповідачем зроблено висновки про пошкодження 5 камер відеоспостереження ОСОБА_1 та ОСОБА_15 , однак не вказано які саме відеокамери, ким саме з вказаних осіб було пошкоджено (відключенно). Також відповідачем констатовано пошкодження 5 камер без зазначення їх ідентифікаторів. Наведене свідчить про неповне відображення в протоколі засідання дисциплінарної комісії необхідних відомостей.
Крім того, судом першої інстанції встановлено, що відповідачем здійснено демонтаж, огляд та виявлено пошкодження камер відеоспостереження без участі позивача та в присутності інших працівників, не задокументовано безпосередньо на місці та у визначений чинним законодавством порядок, виявлені пошкодження, не встановлено суму завданих збитків, що унеможливлює встановити причетність позивача до припинення роботи вказаних камер відеоспостереження та суму завданих збитків.
Щодо встановлених відповідачем інших обставин, які вплинули на прийняття рішення про припинення державної служби ОСОБА_1 , суд першої інстанції вказав, що під час звільнення позивача відповідачем не надано належної оцінки та не враховано обставини, що пом`якшують відповідальність, результати оцінювання службової діяльності державного службовця, наявність заохочень, стягнень та його ставлення до державної служби.
Суд першої інстанції прийшов до виснову, що під час дисциплінарного провадження відповідачем не було об`єктивно досліджено ситуацію з приводу втручання у роботу камер відеоспостереження, не було дотримано вимог п. 33 Порядку N 1039 та не надано належної оцінки усім обставинам, які повинні обов`язково бути враховані під час звільнення працівника, який є  крайнім заходом дисциплінарного впливу.
Щодо визначення відповідачем кваліфікації дисциплінарного проступку, суд першої інстанції вказав, що в оскаржуваному наказі від 13.01.2020 року №1-С застосовано з 14.01.2020 р. до ОСОБА_1 , головного спеціаліста відділу з ретроконверсії управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з посади державної служби, за вчинення дисциплінарного проступку, передбаченого п. 14 ч. 2 ст. 65 Закону України «Про державну службу».
Згідно вимог ч.2  ст. 77 Закону N 889-VIII у рішенні, яке оформляється наказом (розпорядженням), зазначаються найменування державного органу, дата його прийняття, відомості про державного службовця, стислий виклад обставин справи, вид дисциплінарного проступку і його юридична кваліфікація, вид застосованого дисциплінарного стягнення.
Однак, суд першої інстанції вказав, що в оскаржуваному наказі всупереч вимогам ч. 2 ст. 77 Закону № 889-VIII відповідачем не наведено стислого викладу обставин дисциплінарної справи і не зазначено юридичної кваліфікації проступку, що  призвело до безпідставного та необґрунтованого звільнення позивача.
Щодо ведення відеоспостереження на робочому місці позивача, суд першої інстанції зазначив, що положення Закону України «Про захист персональних даних» не допускає обробку персональних даних про особу, що є конфіденційною інформацією, без згоди відповідної особи, крім випадків, чітко визначених законом.
У зв`язку з вказаними обставинами, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відеозйомка працівника на робочому місці без його згоди, є неправомірним збиранням, зберігання використання  інформації про особисте життя фізичної особи, тобто персональних даних такої особи, що може становити недозволене втручання в особисте життя певної особи.
Судоми першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 не давала згоду на ведення відеоспостереження за її робочим місцем, що ставить під сумнів законність розміщених камер в кабінеті, де працювала позивач - в приміщенні відділу з ретроконверсії управління застосування пенсійного законодавства.
Отже, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідачем не доведено правомірність ведення відеонагляду у відділі з ретроконверсії управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, як і правомірність розміщення у вказаному відділі камер аудіо- відеоспостереження.
Таким чином, з урахуванням вказаних обставин, суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення адміністративного позову, оскільки відповідачем не доведено правомірність звільнення позивача з посади головного спеціаліста відділу з ретроконверсії управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області. 
Щодо вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд першої інстанції вказав, що відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. 
Процедура нарахування середнього заробітку працівника визначається за правилами Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 
Судом першої інстанції встановлено, що період вимушеного прогулу позивача складає середньомісячне число робочих днів 139 днів, у зв`язку з чим на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 14.01.2020 р. по 20.07.2020 р. в сумі 94483,86. Крім того, судом визначено суму, що до негайного виконання підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу за один місяць в сумі 14274,54 грн. (679,74 *21).
Щодо вимоги позивача про зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду, суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність обставини вважати, що відповідачем не буде у добровільному порядку виконане рішення суду  даній справі, у зв`язку з чим, суд першої інстанції прийшов до висновку, що обставини для застосування судового контролю в даній справі відсутні.
Щодо розподілу судових витрат суд першої інстанції прийшов до висновку, що  витрати на правову допомогу в сумі 5500 грн., понесені позивачем, підтверджуються договором про надання правничої допомоги від 17.01.2020 р., та квитанцією про оплату послуг адвоката від 17.01.2020 р. в сумі 5500 грн. 
Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Оскільки позивач у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі звільнений від сплати судового збору, суд прийшов до висновку про наявність підстав стягнення на користь позивача понесених витрати на правову допомогу з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань.
Колегія суддів частково погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
У відповідності до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги
Згідно з вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Згідно з вимогами ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в рішенні від 14.12.2011 №19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина 2 статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.
До матеріалів справи долучено наказ Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 06.05.2019 р. №150  про затвердження складу дисциплінарної комісії з розгляду дисциплінарних справ стосовно державних службовців, які займають посади державної служби категорій «Б» і «В» в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернівецькій області  зі строком повноважень  до 06.05.2022 року. (том 1 а.с. 69-70).
Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначає Закон України "Про державну службу" від 10.12.2015 року №889-VIII (далі Закон №889-VIII, в редакції, чинній станом на момент винесення оскаржуваного наказу, а саме в редакції Закону № 117-IX від 19.09.2019 , яка набула чинності з 25.09.2019 р).
Приписами ст. 1 Закону №889-VIII передбачено, що державна служба це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави, передбачених цією статтею.
Державний службовець це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.
Згідно з ч. 1 ст. 64 Закону № №889-VIII за невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, визначених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни державний службовець притягається до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому цим Законом.
Згідно з положеннями ст. 65 Закону №889-VIII, підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.
Дисциплінарними проступками є: 1) порушення Присяги державного службовця; 2) порушення правил етичної поведінки державних службовців; 3) вияв неповаги до держави, державних символів України, Українського народу; 4) дії, що шкодять авторитету державної служби; 5) невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень; 6) недотримання правил внутрішнього службового розпорядку; 7) перевищення службових повноважень, якщо воно не містить складу злочину або адміністративного правопорушення; 8) невиконання вимог щодо політичної неупередженості державного службовця; 9) використання повноважень в особистих (приватних) інтересах або в неправомірних особистих інтересах інших осіб; 10) подання під час вступу на державну службу недостовірної інформації про обставини, що перешкоджають реалізації права на державну службу, а також неподання необхідної інформації про такі обставини, що виникли під час проходження служби; 11) неповідомлення керівнику державної служби про виникнення відносин прямої підпорядкованості між державним службовцем та близькими особами у 15-денний строк з дня їх виникнення; 12) прогул державного службовця (у тому числі відсутність на службі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин; 13) поява державного службовця на службі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; 14) прийняття державним службовцем необґрунтованого рішення, що спричинило порушення цілісності державного або комунального майна, незаконне їх використання або інше заподіяння шкоди державному чи комунальному майну, якщо такі дії не містять складу злочину або адміністративного правопорушення; 15) прийняття державним службовцем рішення, що суперечить закону або висновкам щодо застосування відповідної норми права, викладеним у постановах Верховного Суду, щодо якого судом винесено окрему ухвалу.
Державний службовець не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності, якщо минуло шість місяців з дня, коли керівник державної служби дізнався або мав дізнатися про вчинення дисциплінарного проступку, не враховуючи час тимчасової непрацездатності державного службовця чи перебування його у відпустці, або якщо минув один рік після його вчинення або постановлення відповідної окремої ухвали суду.
Згідно з ч.1 та ч.5 ст. 66 Закону N 889-VIII до державних службовців застосовується один із таких видів дисциплінарного стягнення: 1) зауваження; 2) догана; 3) попередження про неповну службову відповідність; 4) звільнення з посади державної служби.
Звільнення з посади державної служби є винятковим видом дисциплінарного стягнення і може бути застосоване лише у разі вчинення дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 1, 3, 7, 9 - 11, 13, 14 частини другої статті 65 цього Закону, а також вчинення систематично (повторно протягом року) дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 12 частини другої статті 65 цього Закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 68 Закону № №889-VIII дисциплінарне провадження порушується шляхом видання відповідного наказу (розпорядження): міністром - стосовно державного секретаря відповідного міністерства; суб`єктом призначення - стосовно інших державних службовців.
Колегія суддів зазначає, що на час виникнення спірних правовідносин Закон №889-VIII, в редакції, Закону України №117-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо перезавантаження влади» від 19.09.2019, який набрав чинності з 25.09.2019, було передбачено, що порядок здійснення дисциплінарного провадження затверджується Кабінетом Міністрів України, відтак відповідач при відкритті дисциплінарного провадження мав керуватися саме зазначеним порядком.
Згідно з ст. 71 Закону № №889-VIII порядок здійснення дисциплінарного провадження затверджується Кабінетом Міністрів України. Порядок здійснення дисциплінарного провадження визначає, зокрема:1) повноваження та порядок роботи дисциплінарної комісії; 2) порядок формування дисциплінарної комісії; 3) порядок здійснення дисциплінарного провадження у разі неможливості утворення або функціонування дисциплінарної комісії у державному органі.
Процедуру здійснення дисциплінарними комісіями з розгляду дисциплінарних справ (далі - дисциплінарна комісія) дисциплінарних проваджень стосовно державних службовців визначено постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку здійснення дисциплінарного провадження» від 04 грудня 2019 р. N 1039 (далі - Порядок N 1039).
Згідно до п. 2 Порядку №1039, процедура здійснення дисциплінарного провадження передбачає: 
прийняття рішення про порушення дисциплінарного провадження; 
формування дисциплінарної комісії та її склад; 
визначення повноважень дисциплінарної комісії; 
визначення основних засад роботи дисциплінарної комісії; 
формування дисциплінарної справи; 
прийняття рішення за результатами розгляду дисциплінарної справи.
Згідно з абз.4 пп.2 п.3 Порядку № 1039 рішення про порушення дисциплінарного провадження приймає керівник державної служби в державному органі (далі - керівник державної служби) - щодо інших державних службовців, які займають посади державної служби категорій "Б" і "В".
Після прийняття рішення про порушення дисциплінарного провадження формується дисциплінарна комісія у відповідності до вимог ст. 69 Закону N 889-VIII та пунктів 7-12 Порядку № 1039.
Згідно з п.п. 10-12 Порядку № 1039 дисциплінарна комісія діє у складі не менше трьох членів. Склад дисциплінарної комісії затверджується наказом керівника державної служби. До складу дисциплінарної комісії повинно бути включено щонайменше одну особу, яка має юридичну освіту не нижче другого (магістерського) рівня та досвід роботи за фахом, а також представника служби управління персоналом, які є працівниками органу, в якому утворюється відповідна дисциплінарна комісія. До роботи Комісії, дисциплінарної комісії за її рішенням можуть залучатися відповідні експерти (фахівці). Як експерти (фахівці) не можуть бути залучені посадові особи державного органу, особисто заінтересовані у результатах дисциплінарного провадження та безпосередньо підпорядковані особі, стосовно якої здійснюється дисциплінарне провадження. У разі неможливості утворення в державному органі дисциплінарної комісії дисциплінарні провадження щодо державних службовців зазначеного органу здійснюються дисциплінарною комісією державного органу вищого рівня в порядку підпорядкування.
Тобто, аналізуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що підставою для формування дисциплінарної комісії є прийняття відповідного рішення про порушення дисциплінарного провадження  із числа працівників органу, в якому утворюється відповідна дисциплінарна комісія та створюється для здійснення конкретного дисциплінарного провадження.
Колегія суддів зазначає, що такий висновок суду відповідає правовому висновку, викладеному в Роз`ясненні Національного агентства України з питань державної служби від 23.07.2020 №109р/з «Щодо утворення дисциплінарної комісії з розгляду дисциплінарних справ» (офіційний веб-сайт НАДС) та листі Національного агентства України з питань державної служби від 10.06.2020  №4331/10-20, який містить в матеріалах справи. (т. 2 а.с. 142-144), яким визначено, що дисциплінарна комісія формується після прийняття рішення про порушення дисциплінарного провадження  із числа працівників органу, в якому утворюється відповідна дисциплінарна комісія, та утворюється разово, для здійснення конкретного дисциплінарного провадження.
Колегія суддів критично ставиться до посилань апелянта, що листи міністерств, інших центральних органів виконавчої влади мають лише роз`яснювальний (інформаційний) характер і не встановлюють правових норм, оскільки  п. 3 ч. 3 ст. 13 Закон України "Про державну службу" визначено, що Національне агентство України з питань державної служби видає у випадках, встановлених законом, нормативно-правові акти з питань державної служби, надає роз`яснення з питань застосування цього Закону та інших нормативно-правових актів у сфері державної служби.
Отже, суд зазначає про наявність підстав для застосування при розгляді даної справи Роз`яснення Національного агентства України з питань державної служби від 23.07.2020 №109р/з «Щодо утворення дисциплінарної комісії з розгляду дисциплінарних справ», так як Національне агентство України з питань державної служби є центральним органом виконавчої влади, який оприлюднює узагальнені роз`яснення з питань застосування Законів України “Про державну службу”, “Про службу в органах місцевого самоврядування” та інших нормативно-правових актів у сфері державної служби та служби в органах місцевого самоврядування.
Таким чином, аналізуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що склад дисциплінарної комісії, який здійснював розгляд дисциплінарного провадження щодо ОСОБА_1 на підставі наказу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 06.05.2019 №150 «Про дисциплінарну комісію» без урахування змін внесених Законом №117-ІХ, функціонував з порушенням вимог спеціального законодавства щодо порядку створення.
Щодо встановлених обставин під час здійснення дисциплінарного провадження відносно ОСОБА_1 .
Судом першої інстанції встановлено, що на обліку у відповідача перебували камери відеоспостереження  із найменуванням 1/3 SONY CCD, 420 TVL, 0,05 Lux, день/ніч, f=3,6 mm, DC12V, D-100m в кількості 4 штуки та з найменуванням DH-IPC-K15P в кількості 1 штука (т. 1 а.с.144, 150).
Про те, під час проведення дисциплінарного провадження стосовно позивача, вказано про пошкодження ОСОБА_1 відеокамер Atis AD-420IR24 white 4 штуки та DH-IPC-K15P -1 штука.
Тобто, судом встановлено невідповідність найменування камер відеоспостережень, які перебувають на обліку у відповідача та камер, пошкодження яких встановлено під час проведення дисциплінарного провадження. 
Вказану обставину також підтверджують Акти експертизи від 19.12.2019 №М1912, №М1913, №М1914, №М1915, №М1916, складені сервісними інженерами магазину «Цифра» ОСОБА_17 та ОСОБА_18 щодо проведення технічного стану відеокамер Atis AD-420IR24  white, S/N C2K171750204, C2H031080096, C2K171750191, C2K171750102 (вказано висновок: ремонт пристрою неможливий), DAHUA DH-IPC-K15P S/N 4E07458PAG5D392 (вказано висновок: не підлягає гарантійному обслуговуванню).
В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що при взятті на облік придбаних аналогових відеокамер Atis AD-420IR24 white бухгалтерською службою у графі «назва матеріальних цінностей» вказано їх характеристику, а тому відеокамери, вказані в актах експертизи є відеокамерами, які вказані в довідці головного бухгалтера С. Кифлюк. 
Також, апелянт посилається на оборотно-сальдові відомості в інвентаризаційних описах необоротних активів, в яких інвентарний номер відповідає номерам камер відеоспостереження, які передані в сервісний центр «Цифра».
Однак, колегія суддів критично ставиться до посилань апелянта, оскільки неможливо встановити відповідність найменування камер відеоспостереження, вказаних у довідці головного бухгалтера С. Кифлюк, найменуванню камер відеоспостереження, вказаних у акті прийому-передачі  18.12.2019, згідно якого відеокамери в кількості 5 штук були передані ФОП ОСОБА_3 для проведення обстеження, та актам експертизи від 19.12.2019 р. №М1912, №М1913, №М1914, №М1915, №М1916, складені сервісними інженерами магазину «Цифра» ОСОБА_17 та ОСОБА_18 . 
Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає про неможливість ідентифікації камер відеоспостереження, вказаних в довідці головного бухгалтера С. Кифлюк, зі змісту службових записок начальника управління інформаційних систем та електронних реєстрів Головного управління Соболева С. від 12.12.2019 та 16.12.2019 та акта працівника управління інформаційних систем та електронних реєстрів ОСОБА_19 від 16.12.2019, оскільки у вказаних документах не вказано ні найменування камер відеоспостереження, ні їх інвентаризаційний номер, які в подальшому були передані ФОП ОСОБА_3 для проведення обстеження згідно акту прийому-передачі від 18.12.2019.
Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо невідповідності у найменуваннях камер відеоспостереження, які знаходились на обліку у відповідача та найменуваннях камер відеоспостереження, які були передані на експертизу сервісного магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».
Щодо Актів експертизи від 19.12.2019 р. №М1912, №М1913, №М1914, №М1915, №М1916, складених інженерами сервісного магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та щодо залучення ФОП ОСОБА_3 до дослідження відеокамер.
Згідно з п. 11 Порядку N 1039 до роботи Комісії, дисциплінарної комісії за її рішенням можуть залучатися відповідні експерти (фахівці).
Судом апеляційної інстанції встановлено, 18.12.2019 начальником управління інформаційних систем та електронних реєстрів ОСОБА_4 згідно акту прийому-передачі для проведення обстеження передано ФОП ОСОБА_3 відеокамери:
AD-4201R244W/3/6 (S/N:C2K171750204);
AD-4201R244W/3/6 (S/N:C2H031080096);
AD-4201R244W/3/6 (S/N:C2K171750191);
AD-4201R244W/3/6 (S/N:C2K171750102);
DH-IPC-K15P (S/N:4E07458PAG5D392).
Також, актом прийому-передачі від 19.12.2019 вищезазначені відеокамери передані Виконавцем (ФОП ОСОБА_3 ) Замовнику (представнику Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області), до якого замовником долучено долучено Акти експертиз від 19.12.2019 №М1912, №М1913, №М1914, №М1915, №М1916.
Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується представником відповідача, договір на проведення експертизи вказаних камер між Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернівецькій області та ФОП ОСОБА_3 не укладався, у зв`язку з чим колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що Акти експертизи від 19.12.2019 р. №М1912, №М1913, №М1914, №М1915, №М1916, складені сервісними інженерами СЦ магазину «Цифра» не відносяться до висновків експерта, який несе кримінальну відповідальність за складений висновок та надані пояснення. Таким чином, вказані документи не мають юридичної сили та не можуть бути використані в якості належних доказів.
Також, суд звертає увагу, що висновки експертизи за результатами проведення обстеження (в пристрої несправний модуль інфрачервоної підсвітки, ушкоджений конектор відеомодуля, ушкоджений конектор модуля підсвітки, механічне ушкодження конектора ІР-модуля ) не вказують на вчинення позивачем втручання в роботу систем камер відеоспостереження, а свідчать лише про неможливість ремонту пристрою.
Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що актами–прийому передачі підтверджується  передання камер відеоспостереження ФОП ОСОБА_3 , тоді як Акти експертизи складені сервісними інженерами СЦ магазину «Цифра». При цьому, в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували повноваження працівників СЦ магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на проведення обстеження та встановлення порушень у роботі пристроїв.
Також, колегія суддів критично оцінює доводи апелянта щодо висновків суду першої інстанції про необ`єктивність ФОП ОСОБА_3 , як особи, що здійснювала огляд відеокамер через те, що на підставі укладених договорів з Головним управлінням в минулому в рамках закупівлі певних товарів, ФОП ОСОБА_3 отримав кошти від виконаних договорів, оскільки до відповідного висновку суд першої інстанції прийшов досліджуючи наявні матеріали справи та документи, на які сторони посилаються на підтвердження правової позиції в межах даної адміністративної справи.
Щодо встановлених відповідачем обставин втручання ОСОБА_1 в систему відеоспостереження, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Судом встановлено, що під час дисциплінарного провадження відповідач зазначив про пошкодження ОСОБА_1 та ОСОБА_15 5 камер відеоспостереження, однак, колегія суддів зазначає про неможливість встановити найменування пошкоджених камер за змісту службових записок від 12.12.2019, 16.12.2019, складених начальником управління інформаційних систем та електронних реєстрів ОСОБА_4 та акту від 16.12.2019 про проведення огляду камер відеоспостереження,  складеного головним спеціалістом відділу адміністрування інформаційних систем та захисту інформації.
Крім того, під час розгляду справи в суді першої інстанції свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 надали пояснення, згідно яких 16.12.2019 після встановлення факту втручання у відеоспостереження, відеокамери того ж дня не були оглянуті та не перевірялись відповідачем на працездатність. Крім того, свідки повідомили, що камери були демонтовані за їх відсутності у позаробочий час.
Оскільки демонтаж, огляд та факт встановлення пошкодження камер відеоспостереження проведені без участі позивача та присутності інших працівників, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про не доведення відповідачем факту причетності ОСОБА_1 до припинення роботи вказаних камер відеоспостереження .
Крім того, зі змісту акту про припинення роботи камер відеоспостереження неможливо встановити, які саме камери припинили працювати в кабінеті колишнього сервісного центру та кабінеті, де раніше розташовувався відділ з питань виплати пенсій військовослужбовців, а саме відповідальними особа за проведення огляду не вказано найменування та інвентаризаційний номер камер відеоспостереження. 
Отже, з врахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідачем не задокументовано безпосередньо на місці та у визначений чинним законодавством порядок, пошкодження, які встановленні під час складання акту, а також не визначено суму завданих збитків ОСОБА_1 .
Також, судом встановлено розбіжність у фіксуванні обставин пошкодження камер відеоспостереження, а саме зі змісту службових записок начальника управління інформаційних систем та електронних реєстрів Головного управління Соболева С. від 12.12.2019 та 16.12.2019 відповідно вбачається, що припинили працювати 2 камери відеоспостереження в кабінеті №6 приміщення Головного управління, що знаходить за адресою АДРЕСА_2 та камери відеоспостереження в кількості 3 штук в кабінеті колишнього сервісного центру приміщення Головного управління, що знаходить за адресою АДРЕСА_1 відповідно, після втручання в роботу систем камер відеоспостереження ОСОБА_1 . 
При цьому, зі змісту акта від 16.12.2019, який також, як вважає відповідач, підтверджує вчинення позивачем дисциплінарного проступку, встановлено, що 5 камер відеоспостереження припинили працювати в кабінеті колишнього сервісного центру та кабінеті, де раніше розташовувався відділ з питань виплати пенсій військовослужбовців та деяких інших категорій громадян управління з питань виплати пенсій Головного управління, що знаходиться за адресою м. Чернівці, вул. Алма-Атинська, 9-А.
Тобто, при дослідженні вказаних документів, судом апеляційної інстанції встановлено розбіжності у кількості камер відеоспостереження, які припинили працювати, а також їх місце розташування в приміщенням Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, що також не може свідчити про встановлення обставин причетності ОСОБА_1 до припинення роботи камер відеоспостереження.
Щодо встановлених відповідачем інших обставин, які вплинули на прийняття рішення про припинення державної служби ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до п. 3 та п.4  ч.2 ст. 73 Закону N 889-VIII дисциплінарна справа повинна містити: характеристику державного службовця, складену його безпосереднім керівником, та інші відомості, що характеризують державного службовця; відомості щодо наявності чи відсутності дисциплінарних стягнень.
Згідно ч. 1, 2 ст. 74 Закону N 889-VIII, дисциплінарне стягнення має відповідати ступеню тяжкості вчиненого проступку та вини державного службовця. Під час визначення виду стягнення необхідно враховувати характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, результати оцінювання службової діяльності державного службовця, наявність заохочень, стягнень та його ставлення до служби. 
Дисциплінарне стягнення може бути накладено тільки у разі встановлення факту вчинення дисциплінарного проступку та вини державного службовця. Вчинення державним службовцем діянь у стані крайньої потреби або необхідної оборони виключають можливість застосування дисциплінарного стягнення.
Згідно з п. 25 Порядку N 1039 дисциплінарна справа повинна містити: дату і місце її формування; підстави для відкриття дисциплінарного провадження; характеристику державного службовця, складену його безпосереднім керівником, та інші відомості, що характеризують державного службовця; відомості щодо наявності чи відсутності дисциплінарних стягнень; пояснення державного службовця щодо обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження, та/або акт про відмову від надання таких пояснень; пояснення безпосереднього керівника державного службовця з приводу обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження; пояснення інших осіб, яким відомі обставини, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження (за наявності); належним чином завірені копії документів і матеріалів, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку; пропозиції Комісії або подання дисциплінарної комісії у державному органі з висновком про наявність чи відсутність у діях державного службовця дисциплінарного проступку та підстав для його притягнення до дисциплінарної відповідальності; опис матеріалів, які містяться в дисциплінарній справі.
Відповідно до п. 33 Порядку N 1039 комісія, дисциплінарна комісія розглядає належним чином сформовану дисциплінарну справу та за результатами такого розгляду приймає рішення про наявність чи відсутність у діях державного службовця дисциплінарного проступку та підстав для його притягнення до дисциплінарної відповідальності, про що зазначається у протоколі засідання. Комісія, дисциплінарна комісія повинна встановити: чи мали місце обставини, на підставі яких порушено дисциплінарне провадження; чи містять дії державного службовця ознаки дисциплінарного проступку; чим характеризується дисциплінарний проступок, обставини, за яких він був вчинений, обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, результати оцінювання службової діяльності державного службовця, наявність заохочень, стягнень та його ставлення до державної служби; чи підлягає державний службовець притягненню до дисциплінарної відповідальності; який вид дисциплінарного стягнення може бути застосований до державного службовця.
Судом першої інстанції встановлено, що під час звільнення позивача відповідачем не надано належної оцінки та не враховано обставини, що пом`якшують відповідальність, результати оцінювання службової діяльності державного службовця, наявність заохочень, стягнень та його ставлення до державної служби.
При цьому, в апеляційній скарзі апелянт вказує, що відсутність вказаних документів не може свідчити про легковажність та цинічність роботи дисциплінарної комісії у встановленні об`єктивної дійсності.
Про те, суд апеляційної інстанції критично оцінює доводи апелянта, оскільки у ч. 2 ст. 73 Закону N 889-VIII та п. 25 Порядку N 1039 наведено мінімальний обсяг документів, матеріалів і видів інформації, які повинні міститися у дисциплінарній справі, а тому до матеріалів дисциплінарної справи можуть долучатися інші документи чи матеріали, які мають значення для правильного вирішення справи та реалізації мети дисциплінарного провадження.
Також, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що до матеріалів дисциплінарної справи долучено характеристику на ОСОБА_1 , головного спеціаліста відділу з ретроконверсії, з якої вбачається, що позивач виконує посадові обов`язки на задовільному рівні, проявляє низьку ініціативність та надає перевагу легким завданням. Також вказано, що на зауваження і критику ОСОБА_1 реагує неоднозначно, емоційно та збуджено, має негативні відгуки з боку колег.
Однак, вказані висновки щодо виконання посадових обов`язків спростовуються висновком щодо результатів оцінювання службової діяльності державного службовця (від 19.10.2018) та результатами виконання завдань державним службовцем за 2019 рік, за якими позивачу поставлена позитивна оцінка.
Крім того, висновки щодо негативних відгуків з боку колег спростовуються заявою від 27.12.2019, відповідно до якої працівники відділу з ретроконверсії управління застосування пенсійного законодавства не вважають ОСОБА_1 конфліктною особою та не мають до неї негативних відгуків та претензій. 
Також, під час розгляду справи в суді першої інстанції судом свідки   ОСОБА_10 та ОСОБА_11 також зазначили, що перебувають з позивачем в ділових стосунках, конфліктних ситуацій з ОСОБА_1 не виникало.
В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що позитивний відгук колег по роботі не є юридично значущим, так як вказані у відгуку працівники відділу поставили свій підпис під вже попередньо підготовленим текстом відгуку, який написаний позивачем власноруч.
Про те, апелянтом не спростовано проставлення працівниками відділу прізвища, і`я по-батькові, дати та підпису, що в свою чергу підтверджує відсутність претензій працівників відділу до ОСОБА_1 ..
Отже, з врахуванням вказаного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що з урахуванням вимог п. 33 Порядку №1039 при розгляді дисциплінарної справи дисциплінарною комісією не надано належної оцінки усім обставинам, які повинні обов`язково бути враховані під час звільнення працівника, який є найсуворішим та крайнім заходом дисциплінарного впливу.
Щодо визначення відповідачем кваліфікації дисциплінарного проступку колегія суддів зазначає наступне.
Зі змісту оскаржуваного наказу від 13.01.2020 року №1-С судом встановлено, що з 14.01.2020 до ОСОБА_1 , головного спеціаліста відділу з ретроконверсії управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з посади державної служби, за вчинення дисциплінарного проступку, передбаченого п. 14 ч. 2 ст. 65 Закону України «Про державну службу».
Відповідно до п. 14 ч. 2 ст. 65 Закону N 889-VIII дисциплінарним проступком є  прийняття державним службовцем необґрунтованого рішення, що спричинило порушення цілісності державного або комунального майна, незаконне їх використання або інше заподіяння шкоди державному чи комунальному майну, якщо такі дії не містять складу злочину або адміністративного правопорушення.
Разом з тим, підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, відповідачем вказано на неправомірні дії ОСОБА_1 - самовільне втручання в систему відеонагляду, пошкодження камер відеонагляду.
Відповідно до вимог ч.2  ст. 77 Закону N 889-VIII у рішенні, яке оформляється наказом (розпорядженням), зазначаються найменування державного органу, дата його прийняття, відомості про державного службовця, стислий виклад обставин справи, вид дисциплінарного проступку і його юридична кваліфікація, вид застосованого дисциплінарного стягнення.
Аналізуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що з аналізу оскаржуваного наказу вбачається, що відповідачем не наведено стислого викладу обставин дисциплінарної справи і не зазначено юридичної кваліфікації проступку, що призвело до безпідставного та необґрунтованого звільнення позивача.
Щодо ведення відеоспостереження на робочому місці позивача, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо неправомірності здійснення відеозйомки працівника на робочому місці, без його згоди, а також зберігання використання  інформації про особисте життя фізичної особи, тобто персональних даних такої особи, що може становити недозволене втручання в особисте життя певної особи.
Відповідно до  ст. 8 Конституції України,  ст. 6 КАС України  та ч. 1  ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Статтею 8 Європейської конвенції про захист прав людини  і основоположних свобод визначено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Європейський суд з прав людини у  справі «Антовіч та Мірковіч проти Чорногорії» визначив, що відео спостереження за працівниками на робочому місці є значним втручанням в їхнє приватне життя, відповідно може бути виправдане лише за умови відповідності закону, наявності легітимної цілі та бути необхідним в демократичному суспільстві.       Суд нагадав, що відеоспостереження, приховане чи ні, є серйозним втручанням в приватне життя працівника, додаючи, що національні суди не ставили питання поваги до приватного життя на перше місце, звертаючи увагу на інші чинники. Зокрема, камери для спостереження можуть бути встановленими в офіційних чи бізнес-приміщеннях з метою убезпечення людей чи майна, чи захисту конфіденційних даних. Суд зазначає, що в даному випадку такі заходи були вжиті не лише з метою захисту чи безпеки, а й з метою нагляду за працівниками. Звідси випливає, що така ціль як спостереження за робочим процесом не передбачена законом. Тому, ЄСПЛ визнав порушення статті 8 Конвенції.
Положення Закону України «Про захист персональних даних» не допускає обробку персональних даних про особу, що є конфіденційною інформацією, без згоди відповідної особи, крім випадків, чітко визначених законом.
Статтею 2 Закону України «Про захист персональних даних» визначено, що обробка персональних даних – це будь-яка дія або сукупність дій, таких як збирання, реєстрація, накопичення, зберігання, адаптування, зміна, поновлення, використання і поширення (розповсюдження, реалізація, передача), знеособлення, знищення персональних даних, у тому числі з використанням інформаційних (автоматизованих) систем.
При цьому, ч. 2 ст. 14 Закону України «Про захист персональних даних» встановлено, що поширення персональних даних без згоди суб`єкта персональних даних або уповноваженої ним особи дозволяється у випадках, визначених законом, і лише (якщо це необхідно) в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.
Тобто, аналізуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що для здійснення відеоспостереження на робочому місці роботодавець має отримати згоду працівника на ведення відеоспостереження.
Однак, з матеріалів справи не вбачається надання позивачем згоди на ведення відеоспостереження за робочим місцем, що ставить під сумнів законність розміщених камер в кабінеті, де працювала позивач - в приміщенні відділу з ретроконверсії управління застосування пенсійного законодавства. 
В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що дорученням начальника Головного управління від 16.12.2019 начальнику управління інформаційних систем та електронних реєстрів Соболєву С.М. було надано термін до 20.12.2019 зняти (демонтувати) камери відеоспостереження в приміщенні по вул. Алма-Атинська, 9, м. Чернівці.
Про те, колегія суддів критично ставиться до доводів апелянта, оскільки нормами  міжнародного та національного законодавства дозволяється поширення персональних даних без згоди суб`єкта персональних даних або уповноваженої ним особи лише у випадках, визначених законом, і лише (якщо це необхідно) в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.
Однак, відповідачем не доведено правомірність ведення відеонагляду у відділі з ретроконверсії управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, який розташований за новою адресою  як і правомірність розміщення у вказаному відділі камер аудіо- відеоспостереження.
Щодо обчислення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Так, відповідно до п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого                  постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок № 100) обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.
Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку.
У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.
При цьому, згідно з п. 5 Порядку № 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.
Відповідно до п.8 Порядку № 100 нарахування   виплат,   що   обчислюються   із   середньої заробітної плати за останні два місяці роботи,  провадяться шляхом множення  середньоденного  (годинного)  заробітку на число робочих днів/годин,  а у  випадках,  передбачених  чинним  законодавством, календарних днів,  які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна  (годинна)  заробітна  плата  визначається  діленням заробітної  плати  за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі  (календарні)  дні  на  число  відпрацьованих  робочих днів (годин),  а  у  випадках, передбачених чинним законодавством, - на число  календарних  днів за цей період.
Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного  числа  робочих  днів за останні два календарні місяці згідно з  графіком  роботи  підприємства,  установи,  організації, встановленим   з   дотриманням  вимог  законодавства.
Визначаючись щодо розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу, на підставі довідки від 16.01.2020 про заробітну плату ОСОБА_1 за листопад 2019 та грудень 2019 в сумі 28 549317 грн. суд першої інстанції встановив, що середньоденна заробітна плата позивача становить 679,74 грн. (28  549,17 грн./42 робочих дні).
Суд першої інстанції прийшов до висновку про стягнення на користь позивача за 139 днів вимушеного прогулу середнього заробітку в сумі 94 483,86 (679,74 грн. * 139 днів вимушеного прогулу).
В апеляційній скарзі апелянт вказує, що судом першої інстанції для обчислення середнього заробітку використано довідку від 16.01.2020, в якій зазначено дохід та окремо виділено нараховану в тому числі суму одноразової виплати матеріальної допомоги.
Разом з тим, при розрахунку середньої заробітної плати судом першої інстанції не враховано п. 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, зокрема, яким визначено, що одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога, тощо) не враховуються при обчисленні середньої заробітної плати. 
Також, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.
З врахуванням вказаного, апелянт зазначає, що при обчисленні розміру середньої заробітної плати судом першої інстанції неправомірно враховано суми матеріальної допомоги та допомоги по тимчасовій непрацездатності, що призвело до завищення середньої заробітної плати та відповідно суми відшкодування. Крім того, судом першої інстанції не вірно зазначено кількість робочих днів, за які належить провести відшкодування.
Суд апеляційної інстанції погоджується з доводами апелянта в частині нарахування середнього заробітку за час вимушеного прогулу, з наступних підстав.
Відповідно до п.п. б п. 4 Порядку № 100, при обчисленні середньої заробітної плати у всіх  випадках її  збереження  згідно  з  чинним законодавством, не враховуються, зокрема, одноразові   виплати   (компенсація    за    невикористану відпустку,   матеріальна   допомога,   допомога  працівникам,  які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо);
Також зазначено, що при обчисленні середньої  заробітної  плати  за  останні  два місяці,  крім  перелічених  вище  виплат,  також  не  враховуються виплати за час,  протягом якого  зберігається  середній  заробіток працівника  (за  час виконання державних і громадських обов`язків, щорічної і додаткової відпусток,  відрядження тощо) та допомога  у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.
Отже, колегія суддів звертає увагу, що з урахуванням вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100, судом апеляційної інстанції не включаються до розрахунку середньої заробітної плати ОСОБА_1 виплачена позивачу допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю в сумі 1921,60 грн. за листопад 2019 та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань в сумі 9 604,70 грн. за грудень 2019.
25.09.2020 відповідачем до матеріалів справи долучено довідку №1546/05-16 від 24.09.2020 про складові заробітної плати ОСОБА_1 за два місяці, що передували звільненню (листопад та грудень 2019 року), для розрахунку відшкодування грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.
Зі змісту вказаної довідки судом встановлено, що в листопаді-грудні 2019 року позивачем було відпрацьовано 37 робочих дні.
При цьому, сума доходу, що враховується для розрахунку середньої заробітної плати позивача складає за листопад 2019 року - 5 371,21 грн., за грудень - 11 651,66 грн., що в сумі становить 17 022,87 грн.
Таким чином, середньоденна заробітна плата позивача становить 460,08 грн. (17 022,87 грн. / 37 робочих дні).
Також, колегія суддів погоджується з доводами апелянта в частині визначення кількості робочих днів з 15.01.2020 (оскільки 14.01.2020 є останнім робочим днем позивача, оплаченим відповідачем) по дату прийняття судом першої інстанції рішення, а саме 20.07.2020, за які позивачу має нараховуватись середньоденна заробітна плата, та відповідно складає 128 робочих днів.
Отже, суд приходить до висновку, що на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 15.01.2020 р. по 20.07.2020 р. в сумі 58 890,24 грн. (460,08  грн * 128 середньомісячне число робочих днів).
В частині стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України   судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Стаття 59 Конституції України гарантує кожному право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 134 КАС України   витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З матеріалів справи встановлено, що позивачем сплачено за послуги адвоката 5500 грн., що підтверджується договором про надання правничої допомоги від 17.01.2020 та квитанцією про оплату послуг адвоката від 17.01.2020 р. в сумі 5500 грн., у зв`язку з чим суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення на користь позивача витрат на правову допомогу за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області.
Таким чином, аналізуючи докази та обставини, які сталі підставою для порушення дисциплінарної справи, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідачем не доведено правомірність звільнення позивача з посади головного спеціаліста відділу з ретроконверсії управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області
Суд апеляційної інстанції враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; пункт 29).
Отже, колегія суддів приходить до висновку, що  рішення суду першої інстанції ґрунтується на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна юридична оцінка із правильним застосуванням норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.
Оскільки, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку наявним у справі доказам та зробив вірний висновок щодо задоволення позовних вимог.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване рішення, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому підстав для його скасування не вбачається.      
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області задовольнити  частково.
          Рішення  Чернівецького окружного адміністративного суду від 20 липня 2020 року   змінити в частині стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на користь ОСОБА_1 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу 94483,86 грн.
Викласти пункт 5 резолютивної частини постанови Чернівецького окружного адміністративного суду від 20 липня 2020 року в наступній редакції: "Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за  час вимушеного прогулу  за період з 15 січня 2020 року по 20 липня 2020 року в сумі 58 890,24 грн."
В решті постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 20 липня 2020 року залишити без змін. 
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України. 

Постанова суду складена в повному обсязі 30 вересня 2020 року.

Головуючий	 	 	Драчук Т. О.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Полотнянко Ю.П.    Ватаманюк Р.В.