ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/7097/19                                                                     Суддя (судді) першої інстанції: Шевченко Н.М.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  28 липня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді                               Оксененка О.М.,
суддів:                                                     Лічевецького І.О.,
                                                          Мельничука В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної податкової служби України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 квітня 2020 року у справі за адміністративним позовом Комунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства» до Державної фіскальної служби України про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В :
Комунальне підприємстве «Управління житлово-комунального господарства» звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної фіскальної служби України, в якому, з урахуванням уточнень позовних вимог, просило: 
- визнати протиправними дії Державної фіскальної служби України щодо винесення та направлення рішення від 04.03.2019 вих. № 10319/6/99-99-11-06-01-25 про продовження строку розгляду скарги КП «УЖКГ» від 04.02.2019 вих. № 01-07-16/165 після закінчення строку прийняття та надсилання рішення за скаргою платника податків;
- визнати протиправними дії щодо винесення та направлення рішення Державної фіскальної служби України від 05.04.2019 вих. № 16048/6/99-99-11-06-01-25 про результати розгляду скарги КП «УЖКГ» від 04.02.2019 вих. № 01-07-16/165 у зв`язку із задоволенням в повному обсязі скарги 01.03.2019 на користь платника податку;
- скасувати рішення Державної фіскальної служби України від 05.04.2019 вих. № 16048/6/99-99-11-06-01-25 про результати розгляду скарги КП «УЖКГ» від 04.02.2019 вих. № 01-07-16/165.
Позов обґрунтовано тим, що податковим органом порушено строки розгляду скарги підприємства, а саме з порушенням 20-денного строку, встановленого п. 56.9 ст.  56 ПК України, а тому така скарга автоматично вважається такою, що повністю задоволена на користь позивача, відтак прийняте рішення від 05.04.2019 вих. № 16048/6/99-99-11-06-01-25 є протиправним та підлягає скасуванню.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 квітня 2020 року позовні вимоги задоволено у повному обсязі.
Визнано протиправними дії Державної фіскальної служби України щодо винесення та направлення рішення від 04.03.2019 вих. № 10319/6/99-99-11-06-01-25 про продовження строку розгляду скарги КП «УЖКГ» від 04.02.2019 вих. № 01-07-16/165 після закінчення строку прийняття та надсилання рішення за скаргою платника податків.
Визнано протиправними дії щодо винесення та направлення рішення Державної фіскальної служби України від 05.04.2019 вих. № 16048/6/99-99-11-06-01-25 про результати розгляду скарги КП «УЖКГ» від 04.02.2019 вих. № 01-07-16/165 в зв`язку з задоволенням в повному обсязі скарги 01.03.2019 на користь платника податку.
Скасовано рішення Державної фіскальної служби України від 05.04.2019 вих. № 16048/6/99-99-11-06-01-25 про результати розгляду скарги КП «УЖКГ» від 04.02.2019 вих. № 01-07-16/165.
В апеляційній скарзі Державна податкова служба України, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що згідно зі штампу вхідної кореспонденції до ДФС скарга КП «УЖКХ» надійшла 11.02.2019 (вх. ДФС № 5274/6 від 11.02.2019), відтак, фактом отримання ДФС скарги є нанесений штрих-код з номером та датою вхідної кореспонденції.
Також, звертає увагу, що відповідачем надавалась позивачу відповідь з спірного питання, про що свідчить лист від 17.04.2019 №18106/6/99-99-11-06-02-25.
Крім того, у апеляційній скарзі апелянт просить замінити відповідача - Державну фіскальну службу України на Державну податкову службу України.
Так, Постановою Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 №537 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби» реорганізовано Державну фіскальну службу України шляхом його приєднання до Державної податкової служби України.  
Згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України «Питання Державної податкової служби» від 21 серпня 2019 року № 682-р Кабінет Міністрів України погодився з пропозицією Міністерства фінансів щодо можливості забезпечення здійснення Державною податковою службою покладених на неї постановою Кабінету Міністрів України від 06 березня 2019 року №227 «Про затвердження положень про Державну податкову службу України та Державну митну службу України» функцій і повноважень Державної фіскальної служби, що припиняється, з реалізації державної податкової політики, державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Відповідно до частини першої статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії адміністративного процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.
З огляду на вказане, колегія суддів вважає клопотання апелянта таким, що підлягає задоволенню, тому слід замінити сторону - Державну фіскальну службу України на його правонаступника - Державну податкову службу України.
У відзиві на апеляційну скаргу позивачем зазначено, що згідно з нормами Податкового кодексу України та інших законодавчих актів датою звернення до органів державної влади (інших установ) є дата направлення звернення засобами зв`язку, тобто, дані поштового чеку та штемпелю на конверті, або дата особистого вручення під підпис, а відповідно датою отримання такого відправлення є дата вручення відправлення засобами зв`язку.
Згідно п.3 частини першої ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) також у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Як вбачається з матеріалів справи, Головним управлінням ДФС у Київській області проведено камеральну перевірку даних, задекларованих у податковій звітності, своєчасності подання податковій звітності, сплати узгодженої суми податкового зобов`язання з податку на додану вартість, своєчасності реєстрації податкових накладних в ЄРПН Комунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства», за результатами якої складено Акт перевірки від 04.01.2019 № 17/10-36-52-05/31476318.
На підставі вказаного Акту перевірки прийнято податкове повідомлення-рішення від 22.01.2019 №  0009515205, відповідно до якого за затримку сплати грошового зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 73799 грн. позивачу нараховано штраф у розмірі 20% в сумі 14 759,80 грн.
Не погоджуючись із вказаним податковим повідомленням-рішенням позивачем подано скаргу до ДФС України від 04.02.2019 № 01-07-16/165.
Рішенням ДФС України від 04.03.2019 № 10319/6/99-99-11-06-01-25 продовжено строк розгляду скарги КП «УЖКГ».
Рішенням від 05.04.2019 вих. № 16048/6/99-99-11-06-01-25 скаргу залишено без задоволення, а спірне податкове повідомлення-рішення від 22.01.2019 № 0009515205 - без змін.
Вважаючи прийняті відповідачем рішення протиправними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом. 
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що скарга позивача від 04.02.2019 вих. № 01-07-16/165 на податкове повідомлення-рішення від 22.01.2019 № 0009515205, подана до ДФС України, яка отримана останнім 08.02.2019, вважається повністю задоволеною на користь платника податків, з підстав не надіслання контролюючим органом рішення про продовження строків розгляду скарги до закінчення 20-денного строку, перебіг якого почався з  наступного дня після отримання скарги.
Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює  Податковий кодекс України  (далі -  ПК України).
Згідно з пунктом  55.1. статті  55 ПК України  податкове повідомлення-рішення про визначення суми грошового зобов`язання платника податків або будь-яке інше рішення контролюючого органу може бути скасоване контролюючим органом вищого рівня під час проведення процедури його адміністративного оскарження та в інших випадках у разі встановлення невідповідності таких рішень актам законодавства.
При цьому, порядок оскарження рішень контролюючих органів, передбачений cт. 56 ПК України.
Згідно з пунктами 56.1-56.3 статті 56 Податкового кодексу україни визначено, що рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.
У разі, коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов`язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення.
Скарга подається до контролюючого органу вищого рівня у письмовій формі (за потреби - з належним чином засвідченими копіями документів, розрахунками та доказами, які платник податків вважає за потрібне надати з урахуванням вимог п. 44.6 ст. 44 цього Кодексу) протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується.
У відповідності з пунктом 56.8 статті 56 ПК України, контролюючий орган, який розглядає скаргу платника податків, зобов`язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його протягом 20 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника податків поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку.
Пунктом 56.9 статті 56 ПК України встановлено, що керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу може прийняти рішення про продовження строку розгляду скарги платника податків понад 20-денний строк, визначений у пункті 56.8 цієї статті, але не більше 60 календарних днів, та письмово повідомити про це платника податків до закінчення строку, визначеного у пункті 56.8 цієї статті.
Якщо вмотивоване рішення за скаргою платника податків не надсилається платнику податків протягом 20-денного строку або протягом строку, продовженого за рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника податків з дня, наступного за останнім днем зазначених строків.
Скарга вважається також повністю задоволеною на користь платника податків, якщо рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу про продовження строків її розгляду не було надіслано платнику податків до закінчення 20-денного строку, зазначеного в абзаці першому цього пункту.
Слід звернути увагу на 56.16 статті 56 ПК України згідно якого днем подання скарги вважається день фактичного отримання скарги відповідним контролюючим органом, а в разі надсилання скарги поштою - дата отримання відділенням поштового зв`язку від платника податків поштового відправлення із скаргою, яка зазначена відділенням поштового зв`язку в повідомленні про вручення поштового відправлення або на конверті.
Відтак, вказаними нормами Податкового кодексу України встановлені особливості правового регулювання досудового оскарження рішення контролюючого органу, наслідки неприйняття рішення/не продовження строку розгляду скарги.
Відповідно до пункту 56.20 статті 56 ПК України вимоги до оформлення скарги, порядок подання та розгляду скарг встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Такі вимоги встановлені Міністерством фінансів України, який наказом від 21 жовтня 2015 року № 916 затвердив Порядок оформлення і подання скарг платниками податків та їх розгляду контролюючими органами (далі - Порядок №916).
Згідно пункту 1 розділу V Порядку № 916 скарга подається платником податків особисто або через свого представника безпосередньо до уповноваженого контролюючого органу або поштовим відправленням з повідомленням про вручення та описом вкладення.
Платник податків одночасно з поданням скарги до контролюючого органу вищого рівня зобов`язаний письмово повідомити про це контролюючий орган, який прийняв оскаржуване рішення.
Відповідно до пункту 3 розділу V Порядку № 916 у разі відсутності повідомлення про вручення або відбитка календарного штемпеля відділення поштового зв`язку на поштовому відправленні (конверті, бандеролі), що унеможливлює з`ясування дати отримання відділенням поштового зв`язку скарги, днем подання скарги вважається день надходження скарги до контролюючого органу.
Реєстрація скарги відбувається в день її надходження до контролюючого органу. Відмова у прийнятті скарги платника податків забороняється.
Згідно пунктів 1, 2 розділу VII Порядку № 916 контролюючий орган зобов`язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його протягом двадцяти календарних днів, що настають за днем отримання скарги платника податків, на адресу платника податків поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку.
Пунктом 3 розділу VII Порядку № 916 передбачено, що керівник контролюючого органу (заступник керівника або інша уповноважена посадова особа) може прийняти рішення про продовження строку розгляду скарги платника податків понад двадцятиденний строк, визначений в пункті 2 цього розділу, але не більше шістдесяти календарних днів, та письмово повідомити про це платника податків до закінчення строку, визначеного в пункті 2 цього розділу.
З огляду на вказані норми чинного законодавства, процедура розгляду контролюючими органами скарг включає в себе наступні стадії:
- прийняття скарги контролюючим органом (безпосередня реєстрація та передача до відповідного уповноваженого відділу);
- допуск скарги до розгляду (встановлення фактичних обставин і виявлення змістовної характеристики правових відносин на підставі чого приймається рішення про допустимість скарги до її розгляду по суті заявлених вимог); саме на цій стадії відбувається перевірка дотримання особою, що подала скаргу передбачених ПК України та Порядком №916 вимог щодо оформлення скарги;    
- розгляд матеріалів скарги платника податків;
- прийняття рішення контролюючим органом. 
Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 01 липня 2020 року у справі № 640/8980/19.
Як вбачається з матеріалів справи, скарга вих. № 01-07-16/165 від 04.02.2019 року до ДФС України направлена рекомендованим листом з трек-номером № 0710100029887, що відповідає даним реєстру ПАТ «Укрпошта», відповідно до яких, вказаний рекомендований лист вручено представнику ДФС України 08.02.2019 (а.с. 13).
У той же час, в апеляційній скарзі відповідач наголошує, що згідно зі штампу вхідної кореспонденції (штрих-код з номером та датою - № 5274/6 від 11.02.2019), до ДФС скарга КП «УЖКХ» вих. №01-07-16/165 від 04.02.2019 надійшла лише 11.02.2019, що, на думку апелянта, є фактом отримання ним зазначеної скарги. 
Однак, у межах спірних правовідносин перебіг 20-денного строку розпочинається саме з 09.02.2019 (з дня наступного за днем отримання скарги) та закінчується 28.02.2019, отже рішення про продовження розгляду скарг від 04.03.2019 вих. № 10319/6/99-99-11-06-01-25 прийняті керівником контролюючого органу поза межами строку, встановленого пунктом 56.8 статті 56 Податкового кодексу України.
Норма абзацу 3 пункту 56.9 статті 56 Податкового кодексу України за методом правового регулювання є імперативною та виражає категоричне правило, а саме, якщо рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу про продовження строків її розгляду не було надіслано платнику податків до закінчення 20-денного строку, то скарга вважається повністю задоволеною на користь платника податків.
Аналогічна правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 18 лютого 2020 року справа №200/9042/19-а.
При цьому, колегія суддів зазначає, що номер та дата реєстрації вхідної кореспонденції не свідчать про дату отримання скарги відповідачем, а лише фіксують факт реєстрації такої кореспонденції, що спростовує доводи апелянта у цій частині.
Своєчасність реєстрації вхідної кореспонденції, в тому числі скарг, свідчить виключно про організацію роботи підприємства, установи, організації, проте не підтверджує факт отримання відповідачем вхідної кореспонденції датою її реєстрації, оскільки така система роботи передбачає внутрішній порядок реєстрації вхідної документації та іншого документообігу підприємствами, установами, організаціями, а в даному випадку контролюючим органом. 
Таким чином, скарга позивача від 04.02.2019 вих. № 01-07-16/165, подана до ДФС України 08.02.2019, вважається повністю задоволеною на користь платника податків, з підстав не надіслання контролюючим органом рішення про продовження строків розгляду скарги до закінчення 20-денного строку, перебіг якого почався з наступного дня після отримання скарги.
Отже, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що скарга підприємства від 04.02.2019 вих. № 01-07-16/165 на податкове повідомлення-рішення від 22.01.2019 № 0009515205, вважається повністю задоволеною, тому слід визнати протиправними дії Державної фіскальної служби України щодо винесення та направлення рішення від 04.03.2019 вих. № 10319/6/99-99-11-06-01-25 про продовження строку розгляду скарги КП «УЖКГ» від 04.02.2019 вих. № 01-07-16/165 після закінчення строку прийняття.
З огляду на вищевикладені обставини, рішення та дії щодо прийняття та направлення рішення Державної фіскальної служби України від 05.04.2019 вих. № 16048/6/99-99-11-06-01-25 про результати розгляду скарги, без врахування положень абзацу 3 пункту 56.9 статті 56 Податкового кодексу України, а саме: задоволення цих скарг на користь платника податків в силу прямої норми Закону, є протиправними та підлягає скасуванню. 
Слід звернути увагу, що одним із суттєвих елементів принципу верховенства права є принцип юридичної визначеності. Цей принцип має різні прояви. Зокрема, він є одним з визначальних принципів «доброго врядування» і «належної адміністрації» (встановлення процедури і її дотримання), частково співпадає з принципом законності (чіткість і передбачуваність закону, вимоги до «якості» закону).
Наприклад, у пунктах 70-71 рішення по справі «Рисовський проти України» (заява № 29979/04) Європейський Суд з прав людини, аналізуючи відповідність мотивування Конвенції, підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування», зазначивши, що цей принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), заява № 33202/96, пункт 120, «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), заява № 48939/99, пункт 128, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), № 21151/04, пункт 72, «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, пункту 51). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, пункт 74, «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, пункт 37) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), пункт 128, та «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), пункт 119).
Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява    № 10373/05, пункт 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (там само). З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, пункт 58). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), пункту 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення у справах «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), пункт 58, «Ґаші проти Хорватії» (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, пункт 40, «Трґо проти Хорватії» (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, пункт 67).
Отже, висновок суду попередньої інстанції про наявність підстав для задоволення позову є правильним та таким, що відповідає приписам законодавства, якими врегульовано спірні правовідносини.
Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.
Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.
Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.
За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,
ПОСТАНОВИВ :
Замінити відповідача у справі - Державну фіскальну службу України на його правонаступника - Державну податкову службу України.
Апеляційну скаргу Державної податкової служби України - залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 квітня 2020 року - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя                                                            О.М. Оксененко 

Судді                                                                          І.О. Лічевецький

                                                                                            В.П. Мельничук