П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

27 серпня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 540/2273/19	
Головуючий в 1 інстанції: Пекний А.С.
                               
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого           судді                     -            Джабурія О.В.
суддів                                          -            Вербицької Н.В.
 -            Кравченка К.В.
при секретарі                               -            Філімович І.М.
 за участю: 
 апелянта – Матриненко С.В.
 представника відповідача – Алябов Є.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії щодо скасування наказу, -

ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА 
НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ 

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 про визнати протиправними дії командира військової частини НОМЕР_1 щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності капітана ОСОБА_1 наказом від 30.09.2019 року №776 та зобов`язати відповідача скасувати наказ від 30.09.2019 року № 776 "Про результати службового розслідування" в частині, що стосується притягнення до дисциплінарної відповідальності капітана ОСОБА_1 . 
Крім того, позивачем подано до суду заяву про забезпечення доказів шляхом витребування у військової частини НОМЕР_1 копії наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 30.09.2019 року №776 "Про результати службового розслідування".  
Позивачем 28.11.2019 року подано відповідь на відзив.
Відповідачем 10.12.2019 року та 17.12.2019 року подано доповнення до відзиву.
Ухвалою суду від 02.01.2020 року постановлено дану адміністративну справу розглядати за правилами загального позовного провадження. 

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2020 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії щодо скасування наказу. 
На вказане рішення суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Апелянт просить скасувати рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2020 року та ухвалити нове рішення. Апелянт в своїй апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції при ухваленні рішення порушені норми матеріального права, у зв`язку з чим, на думку апелянта, рішення є незаконним та таким, що підлягає скасуванню.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА

          Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається, ОСОБА_1 перебував: на військовій службі – з 31.07.1989 року, на посаді начальника служби метрології і стандартизації штабу військової частини НОМЕР_1 – з 26.06.2016 року, звільнений з військової служби за станом здоров`я з 08.11.2019 року на підставі наказів командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 08.10.2019 року №421 та командира ВЧ НОМЕР_1 від 08.11.2019 року №256. Має військове звання капітан.
          На підставі наказів командира ВЧ НОМЕР_1 від 26.12.2017 року №1013 "Про призначення відповідальних осіб для роботи з митницею на 2018 рік", від 11.01.2019 року №25 "Про призначення відповідальних осіб для роботи з митницею на 2019 рік" капітан ОСОБА_1 разом із заступником командира технічної роти з озброєння батальйону аеродромно-технічного забезпечення молодшим лейтенантом ОСОБА_2 був визначений як відповідальна особа по роботі з митними органами щодо митного оформлення майна ВЧ НОМЕР_1 , яке перебувало в режимі тимчасового вивезення в Республіці Ліберія.
Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 02.09.2019 року №706 призначено службове розслідування за фактом не припинених вантажно-митних декларацій, які були оформлені в режимі тимчасового вивезення та доручено його проведення у строк до 01.10.2019 року начальнику інженерно-аеродромної служби технічної частини ВЧ НОМЕР_1 майору ОСОБА_3 .
За наслідками проведеного службового розслідування складено акт службового розслідування від 30.09.2019 року, яким командиру ВЧ НОМЕР_1 запропоновано притягти позивача до дисциплінарної відповідальності за неналежне виконання вимог статей 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, статей 11, 14, 16, 83, 84 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, наказу Міністра оборони України № 280 від 22.05.2017 року "Про організацію фінансового забезпечення військових частин, установ та організацій Збройних Сил України", наказів командира ВЧ НОМЕР_1 від 26.12.2017 року №1013 "Про призначення відповідальних осіб для роботи з митницею на 2018 рік", від 11.01.2019 року №25 "Про призначення відповідальних осіб для роботи з митницею на 2019 рік".
Узагальнено в акті службового розслідування викладено такі обставини та висновки: начальника служби метрології і стандартизації штабу капітана ОСОБА_1 наказами командира військової частини НОМЕР_1 від 26.12.2017 року №1013, від 11.01.2019 року №25 визначено відповідальною особою по роботі з митницею на 2018-2019 р.р. та покладено обов`язки готувати переліки з майном військової частини, яке перебувало в режимі тимчасового вивезення і підлягає поверненню на митну територію України, але в процесі експлуатації використане і списане; готувати та надавати митному брокеру перелік вантажно-митних декларацій військової частини з товарами, що підлягають зняттю з митного контролю; контролювати перебіг строків режимів тимчасового вивезення майна військової частини згідно вантажно-митних декларацій і своєчасно подавати заяви до митного органу на продовження режиму тимчасового вивезення, за необхідності надавати митному органу документи і відомості, необхідні для виконання митних формальностей; контролювати та доповідати командиру військової частини про обставини митних процедур або їх затримку.  За даними митного органу на митному контролі у режимі тимчасового вивезення перебуває майно військової частини, яке оформлено по 63 митним деклараціям і строк тимчасового вивезення закінчується 30.11.2019 року по 11 митним деклараціям, 12.12.2019 року по 43 митним деклараціям, 16.12.2019 року та 30.12.2019 року – по одній митній декларації, відповідно. Коштів на здійснення митного оформлення майна військової частини шляхом поміщення у митний режим експорт в кошторисі на 2019 рік передбачено не було. Позивач не повідомляв командира ВЧ НОМЕР_1 про вказані обставини митних процедур та про необхідність виділення додаткових коштів на оплату цих процедур на 2019 рік (оплату послуг митного брокера). З цього зроблено висновок, що позивач неналежно виконав вимоги ст.ст.1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст.ст.11, 14, 16, 83, 84 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, пункту 1.9 Правил організації фінансового забезпечення військових частин, установ та організацій Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 22.05.2017 року №280, унаслідок чого допустив скоєння порушення військової дисципліни, яке полягало у неналежному виконанні вимог наказів командира ВЧ НОМЕР_1 від 26.12.2017 року №1013 та від 11.01.2019 року №25.
Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 30.03.2019 року №776 "Про результати службового розслідування" капітана ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності і накладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани.
Як визначено у наказі, дисциплінарне стягнення накладено за неналежне виконання вимог ст.ст.1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст.ст.11, 14, 16, 83, 84 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, пункту 1.9 Правил організації фінансового забезпечення військових частин, установ та організацій Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 22.05.2017 року №280, внаслідок чого позивач допустив скоєння порушення військової дисципліни, яке не обліковується для оцінки стану військової дисципліни, а саме неналежне виконання вимог наказів командира ВЧ НОМЕР_1 від 26.12.2017 року №1013 та від 11.01.2019 року №25.
Не погоджуючись із застосуванням до нього дисциплінарного стягнення та вважаючи, що він не вчиняв дисциплінарного проступку, позивач звернувся до суду із даним позовом.
Позивач мотивує свою позицію тим, що він добросовісно, своєчасно і в повному обсязі виконував свої обов`язки відповідального за роботу з митницею, у тому числі повідомляв керівництво військової частини про завершення строків митних режимів і про необхідність здійснення митного оформлення майна. Вказує, що його притягнуто до дисциплінарної відповідальності за правопорушення, за яке мав нести відповідальність командир військової частини та начальник фінансово-економічної служби, саме які і уповноважені керувати фінансовою діяльністю полку та розпоряджатись бюджетними коштами, а також вони є відповідальними за стан фінансового господарства та всебічне забезпечення бригади, зобов`язані забезпечувати фінансове планування. Наведені у наказі норми Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України є загальними для всіх військовослужбовців і не встановлюють жодних обов`язків для осіб, відповідальних за роботу з митницею. Жодним нормативним актом не передбачено обов`язку позивача письмово звертатись до командира військової частини. Відповідачем в акті службового розслідування та в наказі про застосування дисциплінарного стягнення не вказано, який з визначених у наказах командира ВЧ НОМЕР_1 від 26.12.2017 року №1013 та від 11.01.2019 року №25 обов`язків не виконав позивач. На переконання позивача, службовим розслідуванням не встановлено, коли саме він, начебто, вчинив дисциплінарний проступок, події, стосовно яких проводилось службове розслідування, стосуються 2018 року, саме ж розслідування призначене 02.09.2019 року, тобто більше ніж через 9 місяців після зазначених подій та після спливу строків притягнення до дисциплінарної відповідальності. Вважає, що висновки акту службового розслідування є упередженими і ґрунтуються на припущеннях та обставинах, які не відповідають дійсності, тому на їх підставі неможливо було застосовувати до нього дисциплінарне стягнення.
Додатково позивач посилається на те, що підставою для притягнення його до дисциплінарної відповідальності є висновки відповідача про те, що "вантажно-митні декларації, які були оформлені в режимі тимчасового вивезення, виявились не припиненими". У той же час, такого законодавчого терміну, як "не припинені митні декларації" не існує, позивачу в обов`язках не визначалось такого, як "припиняти вантажно-митні декларації" або "подавати заявку на кошти", тому його не могло бути притягнуто до відповідальності з названої підстави. Також, зазначає, що він не є стороною у договорі, укладеному з митним брокером і не уповноважений на виконання зобов`язань по ньому. Вказує й на те, що службове розслідування мало бути проведено старшим командуванням, оскільки перевірці підлягали дії командира військової частини, а не позивача, при цьому у ході службового розслідування не відбирались пояснення у всіх відповідальних за фінансово-економічну діяльність військової частини осіб.
Відповідач проти задоволення позову заперечував, вказуючи, що проведеним відповідно до вимог Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та наказу Міністерства оборони України від 21.11.2017 року №608 службовим розслідуванням установлено обставини невиконання позивачем наказів командира ВЧ НОМЕР_1 від 26.12.2017р. №1013 та від 11.01.2019 року №25, що є порушенням вимог ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст.ст.11, 14, 16, 83, 84 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, пункту 1.9 Правил організації фінансового забезпечення військових частин, установ та організацій Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 22.05.2017 року №280.

ЗАСТОСУВАННЯ НОРМ ПРАВА

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає та враховує наступне.
Преамбулою та статтею 1 Закону України від 25.03.1992 року № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі – Закон №2232-XII) визначено, що цей Закон здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає, зокрема, проходження військової служби.
Відповідно до вимог ст.2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Законом України від 24 березня 1999 року №548-XIV затверджено Статут внутрішньої служби Збройних Сил України (далі - Статут внутрішньої служби).
Цей Статут визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.
Статутом керуються всі військові частини, кораблі, управління, штаби, організації, установи і військові навчальні заклади Збройних Сил України (далі - військові частини).
Згідно статей 11, 14, 16 цього Статуту, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців, зокрема, такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни. 
Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника. Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Статтею 82 Статуту внутрішньої служби визначено, що начальник служби полку в мирний і воєнний час відповідає за відповідний вид забезпечення полку цією службою; за підготовку підрозділів полку відповідно до своєї спеціальності; за забезпечення полку озброєнням, бойовою та іншою технікою і матеріальними засобами зі своєї служби, їх правильне використання та утримання в порядку і справності; за бойову та мобілізаційну готовність, бойову підготовку, виховання, військову дисципліну і морально-психологічний стан особового складу, підпорядкованих підрозділів і служби; за додержання правил охорони довкілля підпорядкованими підрозділами на об`єктах служби, їх пожежну безпеку і санітарний стан; за стан навчально-матеріальної бази відповідно до своєї спеціальності.
Приміткою до вказаної статті установлено, що положеннями статей 82 - 84 керуються всі начальники служб полку, начальник розвідки, начальник зв`язку та начальник фізичної підготовки і спорту полку.
За змістом статті 83 Статуту внутрішньої служби начальник служби полку зобов`язаний, зокрема: 
знати вимоги статутів, наказів, порадників та інструкцій щодо організації керівництва службою, додержуватися їх у службовій діяльності; 
брати участь у розробленні планів бойової та мобілізаційної готовності, бойової підготовки та організовувати їх виконання відповідно до своєї спеціальності; 
керувати діяльністю служби і бойовою підготовкою підпорядкованих підрозділів, підтримувати в них внутрішній порядок; 
знати наявність і стан, а також будову і правила експлуатації (використання) озброєння, бойової та іншої техніки і матеріальних засобів зі своєї служби; своєчасно проводити заходи щодо метрологічного забезпечення озброєння, бойової та іншої техніки, обладнання та майна служби і підпорядкованих підрозділів; здійснювати контроль та вживати заходів для забезпечення надійної охорони підпорядкованого складу, а також озброєння і техніки підпорядкованого підрозділу; 
вести облік і складати звітність у встановленому порядку, щомісяця проводити з підрозділами і підпорядкованим складом полку звірку облікових даних, в установлені терміни проводити перевірку підрозділів відповідно до своїх обов`язків із складанням відповідних актів; 
своєчасно подавати заявки на озброєння, бойову та іншу техніку і матеріальні засоби для своєї служби, здійснювати їх одержання, зберігання, видачу в підрозділи і своєчасно поновлювати (освіжати) непорушний запас; 
організовувати ремонт озброєння, бойової та іншої техніки (майна) зі своєї служби в полку, контролювати якість і терміни його проведення, своєчасно забезпечувати здавання в ремонт озброєння, бойової та іншої техніки (майна), які не можуть бути відремонтовані своїми силами.
Згідно із статтею 84 Статуту внутрішньої служби про всі виявлені недоліки і вжиті для їх усунення заходи начальник служби зобов`язаний письмово доповідати своєму безпосередньому начальникові.
Як визначено у статті 26 вказаного Статуту, військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.
У свою чергу, сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначаються Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, який затверджено Законом України від 24.03.1999р. №551-XIV.
Згідно з преамбулою Дисциплінарного статуту, усі військовослужбовці Збройних Сил України незалежно від своїх військових звань, службового становища та заслуг повинні неухильно керуватися вимогами цього Статуту. 
За змістом статей 1, 2, 3, 4 Дисциплінарного статуту, військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України. Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі. Військова дисципліна досягається шляхом: 
виховання високих бойових і морально-психологічних якостей військовослужбовців на національно-історичних традиціях українського народу та традиціях Збройних Сил України, патріотизму, свідомого ставлення до виконання військового обов`язку, вірності Військовій присязі; 
особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог військових статутів; 
формування правової культури військовослужбовців; 
умілого поєднання повсякденної вимогливості командирів і начальників (далі - командири) до підлеглих без приниження їх особистої гідності, з дотриманням прав і свобод, постійної турботи про них та правильного застосування засобів переконання, примусу й громадського впливу колективу; 
зразкового виконання командирами військового обов`язку, їх справедливого ставлення до підлеглих; 
підтримання у військових з`єднаннях, частинах (підрозділах), закладах та установах необхідних матеріально-побутових умов, статутного порядку; 
своєчасного і повного постачання військовослужбовців встановленими видами забезпечення; 
чіткої організації і повного залучення особового складу до бойового навчання. 
Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів;  бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.
Статтею 6 Дисциплінарного статуту установлено, що за стан дисципліни у військовому з`єднанні, частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення. Стан військової дисципліни у військовій частині (підрозділі), закладі, установі та організації визначається здатністю особового складу виконувати в повному обсязі та в строк поставлені завдання, морально-психологічним станом особового складу, спроможністю командирів (начальників) підтримувати на належному рівні військову дисципліну. 
Діяльність командира щодо підтримання військової дисципліни оцінюється не кількістю накладених ним дисциплінарних стягнень, а виконанням обов`язків з додержанням вимог законів і статутів Збройних Сил України, повним використанням дисциплінарної влади для наведення порядку і запобігання порушенням військової дисципліни. Кожний військовослужбовець зобов`язаний сприяти командирові у відновленні та постійному підтриманні порядку й дисципліни.
Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків. Командир, який не забезпечив додержання військової дисципліни та не вжив заходів для її відновлення, несе встановлену законом відповідальність.
Відповідно до статті 45 Дисциплінарного статуту, у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.
Згідно із частиною 2 статті 5 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військове звання капітан відноситься до молодшого офіцерського складу.
Статтею 68 Дисциплінарного статуту визначено, що на молодших та старших офіцерів можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну службову відповідність; пониження в посаді; пониження військового звання на один ступінь; звільнення з військової служби за службовою невідповідністю;  позбавлення військового звання.
Як передбачено статтями 70, 71 вказаного Статуту, командир роти (корабля 4 рангу), батальйону (корабля 3 рангу) щодо підлеглих офіцерів користується правом робити зауваження, оголошувати догану, сувору догану. Командир окремого батальйону (корабля 2 рангу), а також командир окремої військової частини, який користується відповідно до статті 8 цього Статуту дисциплінарною владою командира батальйону (корабля 3 рангу), крім того, мають право попереджувати офіцерів про неповну службову відповідність. 
Командир полку (корабля 1 рангу), бригади, дивізії щодо підлеглих офіцерів має право: робити зауваження, оголошувати догану, сувору догану;  попереджувати про неповну службову відповідність.
За змістом приписів статей 83 – 86 Дисциплінарного статуту, на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення. 
Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
Службове розслідування призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром, доручено офіцерові чи прапорщикові (мічманові), а у разі вчинення правопорушення солдатом (матросом) чи сержантом (старшиною) - також сержантові (старшині). Заборонено проводити службове розслідування особам, які є підлеглими військовослужбовця, чиє правопорушення підлягає розслідуванню, а також особам - співучасникам правопорушення або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення. 
Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць. Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України встановлюється наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях - центральними органами виконавчої влади, яким вони підпорядковані.
Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення. 
Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби. 
Дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці. Під час накладення дисциплінарного стягнення командир не має права принижувати гідність підлеглого.
Дисциплінарне стягнення не може бути накладене після шести місяців з дня вчинення правопорушення. До зазначеного строку не зараховується час перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці, а також час відсутності на службі без поважних причин.
Крім того, наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017р. №608, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 13.12.2017р. за №1503/31371, затверджено Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України (далі - Порядок).
Пунктом 2 Розділу І Порядку визначено, що службове розслідування - це комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.
Підстави призначення та предмет службового розслідування визначені Розділом ІІ Порядку, в тому числі окреслено, що службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.
Пунктом 3 Розділу ІІ Порядку передбачено, що службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; у разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди - причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб.
Пунктами 1 – 3, 5, 12, 13 Розділу ІІІ Порядку установлено, що рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.
Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування).
Днем початку службового розслідування вважається день видання наказу про його призначення. Днем закінчення службового розслідування вважається день надання командиру (начальнику), який призначив службове розслідування, акта службового розслідування та матеріалів на розгляд, визначений в наказі про призначення службового розслідування.
Службове розслідування може бути проведено особисто командиром (начальником) чи доручено іншому військовослужбовцю.
Службове розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). В окремих випадках цей строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більше ніж на один місяць. Загальний строк службового розслідування не може перевищувати двох місяців.
До строку службового розслідування не зараховується час перебування військовослужбовця, стосовно якого проводиться розслідування, у відпустці, на лікуванні або час відсутності з інших документально підтверджених поважних причин. Перенесення строків проведення службового розслідування здійснюється за відповідним наказом посадової особи, яка призначила службове розслідування.
Пунктами 1 – 6 Розділу V Порядку визначено, що за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.
У вступній частині акта службового розслідування зазначаються підстави призначення та проведення службового розслідування.
В описовій частині акта службового розслідування зазначаються: посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування; неправомірні дії військовослужбовця; зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є); вина військовослужбовця; причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; причини та умови, що сприяли правопорушенню; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення.
У резолютивній частині акта службового розслідування зазначаються:  висновки службового розслідування; пропозиції щодо притягнення винної особи (винних осіб) до відповідальності; інші заходи, спрямовані на усунення причин та умов, що призвели до правопорушення, які пропонується здійснити.
Акт службового розслідування підписується особами, які його проводили. У разі виявлення суперечностей та незгоди з результатами службового розслідування кожен учасник службового розслідування має право висловити свою окрему думку, яка викладається на окремому аркуші (від руки або у друкованому вигляді) та долучається до акта службового розслідування.
Після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування.
Пунктами 1, 2 Розділу VI Порядку установлено, що за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.
Вид дисциплінарного стягнення зазначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування. Дисциплінарне стягнення накладається у строки, визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України.
Наказ (витяг з наказу) про притягнення до відповідальності доводиться до військовослужбовця у частині, що його стосується, під підпис із зазначенням дати доведення. У разі відмови військовослужбовця поставити свій підпис про ознайомлення з наказом (витягом з наказу) про притягнення його до відповідальності складається акт про відмову. Зміст акта про відмову засвідчується підписами не менше двох свідків цього факту.

ОБҐРУНТУВАННЯ ДОВОДІВ СТОРІН

Вирішуючи справу та відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що обставини вчинення позивачем дисциплінарного проступку є доведеними і наведені позивачем доводи не спростовують цього. Тяжкість застосованого до позивача виду дисциплінарного стягнення відповідає вчиненому дисциплінарному проступку.
На думку суду першої інстанції, позивачем не доведено факт того, що вказані ним недоліки службового розслідування вплинули або могли вплинути на висновки про вчинення ним дисциплінарного проступку.
Отже, таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що рішення суб`єкта владних повноважень прийнято в межах компетенції, на підставі закону та у спосіб передбачений законом, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації.
Однак, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вже зазначалось вище, наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 02.09.2019 року №706 призначено службове розслідування "за фактом не припинених вантажно-митних декларацій, які були оформлені в режимі тимчасового вивезення". Проведення службового розслідування доручено начальнику інженерно-аеродромної служби технічної частини ВЧ НОМЕР_1 майору ОСОБА_3 , строк проведення розслідування установлено до 01.10.2019 року.
Позивач ознайомлений з наказом від 02.09.2019 року №706, про що свідчить його підпис на звороті наказу.
Зі змісту цього наказу видно, що його прийнято на підставі рапорту начальника групи обслуговування вертольотів та двигунів 2-ої вертолітної ескадрильї лейтенанта ОСОБА_2 .
В матеріалах справи міститься рапорт начальника групи обслуговування вертольотів та двигунів 2-ої вертолітної ескадрильї лейтенанта ОСОБА_2 від 28.08.2019 року за вхідним №2234 від 30.08.2019 року, відповідно до якого лейтенант ОСОБА_2 доповідає командиру ВЧ НОМЕР_1 про те, що на нього покладено обов`язки відповідального за організацію роботи з митницею замість начальника метрології та стандартизації штабу капітана ОСОБА_1 і під час вивчення стану справ виявлено, що вантажно-митні декларації, які були оформлені в режимі тимчасового вивезення, не припинені, а за даними Митниці ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі їх кількість становить 64 одиниці. Завершення митного режиму тимчасового вивезення майна військової частини можливе шляхом його переміщення в інший митний режим, зокрема, в митний режим експорту. Але для цього необхідне залучення митного брокера, що потребує додаткових фінансових витрат, пов`язаних з оплатою його діяльності. Лейтенант ОСОБА_2 зазначає у рапорті, що начальник метрології та стандартизації штабу капітан ОСОБА_1 заявку щодо визначенні потреби у коштах на 2019 рік не подавав, що призводить до неможливості оплати послуг митного брокера. Не оформлення вантажно-митних декларацій може призвести до притягнення командира військової частини до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за кожну декларацію, тобто загалом в розмірі 1  088  000,00 грн.
В ході службового розслідування досліджувались особові картки та характеристики капітана ОСОБА_1 та лейтенанта ОСОБА_2 , їх рапорти, накази командира ВЧ НОМЕР_1 про призначення відповідальних осіб для роботи з митницею на 2018-2019р.р., отримано від них, а також від начальника фінансово-економічної служби військової частини старшого лейтенанта ОСОБА_4 письмові пояснення, вивчено кошторисні документи військової частини, листування з Митницею ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі та митним брокером фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 , надані позивачем документи.
Надалі було складено акт службового розслідування від 30.09.2019 року №90, який того ж дня було затверджено командиром ВЧ НОМЕР_1 .
За висновками акту службового розслідування позивач порушив військову дисципліну, допустивши неналежне виконання наказів  командира ВЧ НОМЕР_1 від 26.12.2017 року №1013 та від 11.01.2019 року №25, яке полягало у тому, що він не повідомляв командира про обставини митних процедур щодо майна військової частини, яке перебувало в митному режимі тимчасового вивезення та не здійснював розрахунків потреб на оплату митно-брокерських послуг на 2019 рік.
До такого висновку відповідач дійшов виходячи з того, що наказами командира ВЧ НОМЕР_1 від 26.12.2017 року №1013 та від 11.01.2019 року №25 начальника метрології та стандартизації штабу капітана ОСОБА_1 та начальника групи обслуговування вертольотів та двигунів 2-ої вертолітної ескадрильї лейтенанта ОСОБА_2 було визначено відповідальними особами за організацію роботи з митницею стосовно оформлення необхідної митної документації щодо майна ВЧ НОМЕР_1 . 
Отже, посадовою особою ВЧ НОМЕР_1 проведено службове розслідування з метою встановлення обставин по фактам, викладеним в рапорті начальника групи обслуговування вертольотів та двигунів 2-ої вертолітної ескадрильї лейтенанта ОСОБА_2 від 28.08.2019 року, та за його результатами установлено факт порушення позивачем військової дисципліни.

Колегією суддів встановлено, що капітан ОСОБА_1 повідомляв командира військової частини НОМЕР_1 про обставини митних процедур щодо майна військової частини, яке перебувало в митному режимі тимчасового вивезення та здійснював розрахунки потреб на оплату митно-брокерських послуг на 2019 рік.
Матеріалами справи підтверджено, що командування військової частини було обізнано про всі обставини митних процедур, та звернення з даного приводу командування частини до митних органів.
Відповідно до наявного в матеріалах справи плану-графіку роботи особового складу військової частини НОМЕР_1 по здійсненню митних процедур з повернення майна 56 ОВЗ з Республики Ліберія, затвердженого командиром військової частини НОМЕР_1 , позивач здійснював доповідi командуванню частини про обставини митних процедур, в тому числі про наявність неоформлених вантажно-митних декларацій, які перебувають в режимі тимчасового вивезення.
Після завершення миротворчої місії ООН в Республіці Ліберія позивач повідомляв командування військової частини про наявність боргу за митно-брокерські послуги та наявність неоформлених вантажно-митних декларацій після виведення миротворчого контингенту з Республіки Ліберія, що підтверджується листами митного брокера ФОП ОСОБА_5 .
Доказом про обізнаність командування військової частини НОМЕР_1 про обставини митних процедур є претензії митного брокера щодо виконаних робіт з митного оформлення та наявність неоформлених вантажно-митних декларацій, доведені до військової частини: лист директора ФОП ОСОБА_5 від 15.06.2018 року № 15/06 про наявність заборгованості з митного оформлення; лист директора ФОП ОСОБА_5 від 22.08.2018 року № 22/08 про остаточний розрахунок у коштах, необхідних для завершення митного оформлення в розмірі 137 750,00 грн.; лист директора ФОП ОСОБА_5 від 17.10.2018 року № 17/10, в якому повторно доводиться інформація про стан митного оформлення та повідомлено про наявність виконаних робіт на суму, що перевищує вартість укладеної угоди на суму 95 250,00 грн.
Також, доказом обізнаності про обставини митних процедур є листи військової частини НОМЕР_1 до митних органів з приводу продовження строків перебування майна в режимі тимчасового вивезення у зв`язку з відсутністю коштів для митного оформлення такого майна.
Відповідачем у відзиві на апеляційну скаргу зазначено, що позивач не здійснював розрахунків потреб на оплату митно-брокерських послуг на 2019 рік. При цьому, колегія суддів зазначає, що відповідачем не надано суду доказів того, що в обов`язки позивача входило виконання таких розрахунків, що позивач має необхідний рівень спеціальних знань та навичок для здійснення таких розрахунків.
Натомість, такі розрахунки були здійснені митним брокером ФОП ОСОБА_5 , на підставі проведеного моніторингу цін, що підтверджується Протоколом моніторингу цін на митно-брокерські послуги військової частини НОМЕР_1 від 23 серпня 2018 року за підписами відповідальних осіб військової частини НОМЕР_1 .
Згідно покладених на позивача обов`язків, визначених Статутом внутрішньої служби та наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 26.12.2017 року № 1013 "Про призначення відповідальних осіб для роботи з митницею на 2018 рік", у позивача відсутні будь-які обов`язки щодо відповідальної особи для роботи з митницею, та згідно яких у нього відсутній обов`язок подавати заявку щодо визначення потреби у коштах на 2019 рік. Також, він не є відповідальною особою за неприпинення вантажно-митних декларацій, висновок суду з даного приводу в рішенні відсутній, що є необ`єктивним та упередженим ставленням.
Таким чином, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що відсутня подія, факт порушення, оскільки був відсутній обов`язок позивача виконувати такий порядок дій, за невиконання якого, на підставі акту службового розслідування, згідно пункту 2 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 30.09.2019 року № 776 ОСОБА_1 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності.
          Тому, твердження відповідача та висновки суду першої інстанції стосовно факту неналежного виконання позивачем обов`язків, на думку колегії суддів є необґрунтованими.

Відповідачем у відзиві на позовну заяву зазначено, що «взагалі у справі відсутні письмові рапорти чи заяви позивача на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 з повідомленнями про обставини здійснення митних процедур та необхідність виділення коштів на оплату митно-брокерських послуг».
Разом з тим, як, зазначає позивач, він надавав доповіді про обставини митних процедур, рапорти командиру військової частини НОМЕР_1 особисто, подавав заявки на кошти для оплати митно-брокерських послуг на 2019 рік, проте, на думку позивача, його доповіді залишалися без належної уваги, а рапорти та заявки не реєструвалися встановленим порядком.
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23.06.2020 року витребувано від військової частини НОМЕР_1 належним чином засвідчені письмові доповіді командиру військової частини НОМЕР_1 від начальника фінансового органу військової частини НОМЕР_1 про стан фінансового господарства та прийняті за такими доповідями рішення, в період з 01.06.2018 року по 02.09.2019 року.
Однак, відповідачем ухвала суду не виконана, вищезазначені письмові докази суду не надані.
Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Отже, колегія суддів дійшла висновку про те, що суб`єктом владних повноважень - відповідачем, не доказана правомірність свого рішення.
Разом з цим, колегія суддів вважає, що вищенаведене свідчить про упередженість результатів службового розслідування, та неправомірність винесення наказу в частині, що стосується притягнення до дисциплінарної позивача.
Колегія суддів вважає, що наведені докази спростовують висновки службового розслідування, свідчать про формальність проведеного службового розслідування, а його результати не відповідають обставинам справи. За таких обставин притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності є протиправним та підлягає скасуванню.
Військова частина НОМЕР_1 діяла не на підставі та не в спосіб, передбачений наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608 «Порядку проведення службового кззслідування у Збройних Силах України», чим порушила вимоги частини 2 статті 19 Конституції України, якою унормовано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Отже, колегія суддів вважає, що позовна вимога щодо визнання протиправним та скасування наказу від 30.09.2019 року № 776 "Про результати службового розслідування" в частині, що стосується притягнення до дисциплінарної відповідальності капітана ОСОБА_1 - підлягає задоволенню.
          Стосовно позовної вимоги щодо визнання протиправними дії командира військової частини щодо притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Дисциплінарний статут Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 року №551-XIV (далі Дисциплінарний статут).
Згідно до вимог ст.ст.5, 7 Дисциплінарного статуту (тут і надалі – в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) за стан дисципліни у військовому з`єднанні, частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення.
Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків.
Діяльність командира щодо підтримання військової дисципліни оцінюється не кількістю накладених ним дисциплінарних стягнень, а виконанням обов`язків з додержанням вимог законів і статутів Збройних Сил України, повним використанням дисциплінарної влади для наведення порядку і запобігання порушенням військової дисципліни.
Застосовувати заохочення та накладати дисциплінарні стягнення можуть тільки прямі командири та командири, визначені в розділі 3 цього Статуту. 
Дисциплінарну владу, яка надана молодшим командирам, завжди мають і старші командири.
Безпосередньо процедура накладення стягнення за порушення військової дисципліни урегульована статтями 45-102 Дисциплінарного статуту.
Зокрема, статтями 83-88 Дисциплінарного статуту установлено, що на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення. 
Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення. 
Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби. 
Дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці.
Військовослужбовець, який вважає, що не вчинив правопорушення, має право протягом місяця з часу накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командирові або звернутися до суду у визначений законом строк.
У свою чергу, статтями 93, 94 Дисциплінарного статуту встановлено, що старший командир має право скасовувати дисциплінарні стягнення, накладені молодшим командиром, якщо він визнає, що стягнення не відповідає тяжкості вчиненого правопорушення, та накладати своєю владою більш суворі стягнення. Старший командир не має права скасовувати або пом`якшувати дисциплінарні стягнення, накладені молодшим командиром, з причини суворості стягнення, якщо останній не перевищив наданої йому влади. 
Згідно із статтями 96, 97 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення виконується, як правило, негайно, а у виняткових випадках - не пізніше ніж за три місяці від дня його накладення. Після закінчення зазначеного строку стягнення не виконується, а лише заноситься до службової картки військовослужбовця. Особи, з вини яких не було виконане стягнення, несуть дисциплінарну відповідальність. 
У разі подання скарги старшому начальникові виконання дисциплінарного стягнення не зупиняється до надходження від нього розпорядження про скасування цього стягнення.
Про накладені дисциплінарні стягнення військовослужбовцям може бути оголошено особисто, у письмовому наказі (розпорядженні), на нараді чи перед строєм військовослужбовців, які мають військові звання (обіймають посади) не нижче за військове звання (посаду) військовослужбовця, який вчинив правопорушення.
Таким чином, прийняття командиром рішення у формі наказу про накладення дисциплінарного стягнення становить зміст його діяльності щодо підтримання військової дисципліни, а тому самі по собі його дії щодо накладення на військовослужбовця дисциплінарного стягнення не створюють для позивача юридично значимих наслідків, на відміну від наказу, яким до нього застосовано дисциплінарне стягнення.
Крім того, сам командир не вправі скасовувати власний наказ про застосування дисциплінарного стягнення, оскільки таким повноваженням наділений старший начальник. Не може скасувати наказ про застосування дисциплінарного стягнення і військова частина, оскільки вона не є суб`єктом, уповноваженим на прийняття рішень про застосування дисциплінарних стягнень.
Враховуючи викладене, колегія суддів в цій частині погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем обраний неналежний спосіб захисту своїх прав, які він вважає порушеними.
Належним способом захисту таких прав у даному випадку є оскарження наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 30.03.2019 року №776 "Про результати службового розслідування", яким до позивача застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що відсутні підстави для задоволення позовної вимоги щодо визнання протиправними дії командира військової частини щодо притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.

Відповідно до вимог ч.2 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. 
Згідно до положень ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення є, зокрема, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.     
Враховуючи викладені обставини, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2020 року та прийняття нової постанови про задоволення позову частково.

Керуючись ст.ст. 308; 310; 315; 317; 321; 322; 325 КАС України, суд апеляційної інстанції, – 
ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2020 року скасувати, ухвалити у справі №540/2273/19 нову постанову, якою частково задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 .
Визнати протиправним та скасувати наказ від 30.09.2019 року № 776 "Про результати службового розслідування" в частині, що стосується притягнення до дисциплінарної відповідальності капітана ОСОБА_1 . 
В іншій частині позову відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення, з підстав передбачених ст. 328 КАС України.  

          Повний текст судового рішення виготовлений 03.09.2020 року.

Головуючий суддя 	 	Джабурія О.В.	
Судді	    	Вербицька Н. В.    Кравченко К.В.