ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
Іменем України 

14 вересня 2020 року 
м. Харків

справа № 626/2665/18
провадження 22ц/818/3722/20 

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах в складі: 

головуючого – Котелевець А.В., 
суддів - Кругової С.С., Пилипчук Н.П., 
за участю секретаря – Огар І.В.,

імена (найменування) сторін:
заявник – ОСОБА_1 ,
заінтересована особа – ОСОБА_2 ,
представник ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 - представника ОСОБА_2 на ухвалу Красноградського районного суду Харківської області від 27 грудня 2018 року в складі судді Дудченка В.О., 

у с т а н о в и в:

Рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 02 серпня 2004 року задоволено позов ОСОБА_1 . З ОСОБА_2 стягнуто: на користь ОСОБА_1 - аліменти в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15 червня 2004 року до досягнення донькою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повноліття; на користь ОСОБА_1 – аліменти в розмірі 1/10 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 15 червня 2004 року до досягнення донькою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьохлітнього віку; на користь держави – державне мито в розмірі 51,00 грн. 

03 вересня 2004 року на виконання рішення суду Красноградським районним судом Харківської області видано виконавчі листи № 2-941/04, які пред`являлись для примусового виконання Відділом державної виконавчої служби Красноградського районного управління юстиції Харківської області (далі – ВДВС Красноградського РУЮХО).

17 грудня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про видачу дублікату виконавчого листа про стягнення аліментів на дитину та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Заява, з урахуванням уточнень, мотивована тим, що оригінал виконавчого листа втрачено у зв`язку зі зміною боржником місця проживання. 

Ухвалою Красноградського районного суду Харківської області від 27 грудня 2018 року заява ОСОБА_1 задоволена. Постановлено видати дублікат виконавчого листа по цивільній справі № 2-941, 942/2004 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15 червня 2004 року до досягнення донькою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повноліття. Поновлено пропущений строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що виконавчий лист було втрачено не з вини стягувача і на даний час рішення суду першої інстанції в частині стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15 червня 2004 року до досягнення донькою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повноліття не виконано.

03 червня 2020 року ОСОБА_4 - представник ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні заяви про видачу дублікату виконавчого листа. 

Апеляційна скарга мотивована тим, що питання про видачу дублікату виконавчого листа вирішено судом першої інстанції за відсутності ОСОБА_2 , який не був належним чином повідомлений про день і час розгляду справи, а також без з`ясування обставин втрати оригіналу виконавчого листа, який ОСОБА_1 отримала в межах строку, передбаченого Законом України «Про виконавче провадження». При цьому заявник не навела безумовних та обгрунтованих доводів щодо відсутності її вини у втраті виконавчого документа. Також зазначає, що 28 травня 2020 року виконавче провадження було закінчено.

ОСОБА_1 ухвалу суду першої інстанції не оскаржила, правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалась.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункт 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367  ЦПК України – в межах доводів і вимог  апеляційної скарги - судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає  задоволенню з таких підстав.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (частини 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України). 

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає з огляду на таке.

Так, за правилами частин другої-шостої статті 128 ЦПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. судові виклики здійснюються судовими повістка про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення – завчасно. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам справи судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.

Згідно з частинами першою-шостою статті 130 ЦПК України у випадку відсутності в адресата офіційної електронної адреси судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам – відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки. Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду. Якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії. У разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення. Вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі. Якщо особа не проживає за адресою, повідомленою суду, судова повістка може бути надіслана за місцем її роботи.

За змістом пункту 1 частини другої статті 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку у разі неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання.

Ухвалою Красноградськьго районного суду Харківської області від 21 грудня 2018 року в складі судді Дудченка В.О. справа за заявою ОСОБА_1 про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання призначена до судового розгляду на 27 грудня 2018 року.

27 грудня 2018 року за відсутності сторін по справі ухвалено рішення. Проте відомості щодо направлення ОСОБА_2 повістки про виклик на зазначену дату у справі відсутні, як і будь-які інші докази повідомлення ОСОБА_2 про дату, час і місце судового засідання.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 - представник ОСОБА_2 зазначає про те, що матеріали справи не містять жодних доказів направлення/вручення судової повістки його довірителю.

Таким чином, вбачається, що суд першої інстанції взагалі не викликав ОСОБА_2 у судове засідання і вирішив справу та ухвалив 27 грудня 2018 року рішення за відсутності боржника без будь-яких доказів його належного повідомлення про судове засідання. 

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обгрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою (пункт 3 частини третьої статті 376 ЦПК України). 

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови по суті позовних вимог.

Щодо суті спору, то слід зазначити таке.

Матеріали справи свідчать, що рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 02 серпня 2004 року задоволено позов ОСОБА_1 . З ОСОБА_2 стягнуто: на користь ОСОБА_1 - аліменти в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15 червня 2004 року до досягнення донькою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повноліття; на користь ОСОБА_1 – аліменти в розмірі 1/10 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 15 червня 2004 року до досягнення донькою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьохлітнього віку; на користь держави – державне мито в розмірі 51,00 грн. 

03 вересня 2004 року на виконання рішення суду Красноградським районним судом Харківської області видано виконавчі листи № 2-941/04, які пред`являлись для примусового виконання ВДВС Красноградського РУЮХО.

12 серпня 2004 року та 09 вересня 2004 року державним виконавцем ВДВС Красноградського РУЮХО винесено постанови про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчих листів № 2-941 (а. с. 33, 35, 37).

22 вересня 2004 року державним виконавцем ВДВС Красноградського РУЮХО винесена постанова про закінчення виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_2 на користь держави державного мита в розмірі 51,00 грн у зв`язку з погашенням заборгованості в повному обсязі (а. с. 30). 

Згідно з актом про вилучення документів для знищення, що підлягають зберіганню від 11 березня 2009 року, виконавче провадження № 1596/2 щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-941/04 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15 червня 2004 року до досягнення донькою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повноліття передано 20 серпня 2004 року до архіву та знищено 11 березня 2009 року.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. 

Так, згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду. 

Європейський суд з прав людини наголосив, що пункт 1 статті 6 сказаної Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін (пункт 43 рішення від  20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України»).

У статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частинами першою, другою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, -  і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності встановленої законом.

У частинах першій, третій статті 431 ЦПК України закріплено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами. Виконавчий лист, судовий наказ, ухвала мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

У відповідності до підпункту 17.4 пункту 1 розділу ХШ «Перехідні положення ЦПК України» у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Аналіз пункту 17.4 розділу ХШ «Перехідні положення» ЦПК України дозволяє дійти висновку, що єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата. 

Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документу. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання.

Дублікат виконавчого документа видається замість втраченого оригіналу, лише за наявності достатніх доказів того, що виконавчий документ дійсно втрачено.

При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен подати докази на підтвердження втрати виконавчого листа, а суд має обов`язково перевірити, чи не було виконано рішення суду на підставі якого його видано та чи не втратило судове рішення законної сили.

Разом із тим, необґрунтована відмова у видачі дублікату виконавчого листа фактично унеможливлює виконання прийнятого судового рішення, яке набрало законної сили (рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2010 року № 3-рп/2010 у справі № 1-7/2010).

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції обгрунтовано вважав, що рішення Красноградського районного суду Харківської області від 02 серпня 2004 року в частині стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15 червня 2004 року до досягнення донькою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повноліття не виконано на час звернення стягувача з заявою про видачу дублікату виконавчого листа, а виданий судом на підставі цього рішення виконавчий лист ні у стягувача, ні в органі виконавчої служби на виконанні не перебуває.

Сам факт відсутності виконавчого документа у стягувача та в органі державної виконавчої служби свідчить про те, що його було втрачено.

Разом з тим, згідно з частиною третьою статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, втрати годувальника тощо може бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджуються платежі. 

Отже,  ОСОБА_1 мала право пред`явити виконавчий лист про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на її користь в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15 червня 2004 року до досягнення донькою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повноліття до виконання протягом усього періоду, на який були присуджені ці платежі.

Однак на час вирішення судом апеляційної інстанції питання щодо видачі дублікату виконавчого листа про стягнення аліментів на дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досягла повноліття. 

13 травня 2020 року державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа-дублікату № 2-941/04, виданого 14 січня 2019 року (а. с. 73-74).

Постановою державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 28 травня 2020 року виконавче провадження закінчено у зв`язку з виконанням в повному обсязі рішення суду. В постанові зазначено, що борг, нарахований відповідно до розрахунку заборгованості зі сплаті аліментів від 22 травня 2020 року в сумі 5 231,60 грн ОСОБА_2 погашено та перераховано на рахунок ОСОБА_6 (а. с. 75).

Враховуючи викладене, правові підстави для видачі дублікату виконавчого листа про стягнення аліментів на дитину та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання відсутні.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішення суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина 1 статті 376 ЦПК України).

Враховуючи викладене, ухвала Красноградського районного суду Харківської області від 27 грудня 2018 року підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про залишення заяви ОСОБА_1 без задоволення. 

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина 1 статті 133 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За правилами пункту «в» частини 4 статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції має зазначатися розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції. 

Судовий збір за подання ОСОБА_2 апеляційної скарги в розмірі 420,40 грн документально підтверджується квитанцією на а. с. 66. 

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 5 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-У1 (з наступними змінами) «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина шоста статті 141 ЦПК України).

Враховуючи викладене, судовий збір за подання ОСОБА_2 апеляційної скарги в розмірі 420,40 грн підлягає компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - представника ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Красноградського районного суду Харківської області від 27 грудня 2018 року скасувати та ухвалити нову постанову.

Заяву ОСОБА_1 про видачу дублікату виконавчого листа про стягнення аліментів на дитину та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання залишити без задоволення.

Судовий збір за подання ОСОБА_2 апеляційної скарги в розмірі 420,40 грн (чотириста двадцять грн 40 коп.) компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду. 

Повне судове рішення складено 16 вересня 2020 року. 

Головуючий А.В.Котелевець 

Судді С.С. Кругова

Н.П.Пилипчук