П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

25 червня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 420/688/20	
Головуючий в 1 інстанції: Іванов Е.А.
          
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді –	Кравченка К.В.,	
судді –	Джабурія О.В.,	
судді –	Вербицької Н.В.	

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та стягнення індексації грошового забезпечення,-

В С Т А Н О В И В:
В січні 2020 року ОСОБА_1 (надалі – позивач) звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (надалі – відповідач), в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 13.10.2018 року;
- стягнути з відповідача на користь позивача індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 13.10.2018 року в сумі 114829,16 грн.;
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не проведення 13.10.2018 року з позивачем остаточного розрахунку при звільненні з військової служби та виключенні зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 ;
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача середній розмір грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби та виключенні із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 за період з 14.10.2018 року по день фактичного розрахунку з розрахунку 262,99 грн. за календарний день;
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, а саме - порушення строків виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 13.10.2018 року;
- зобов`язати відповідача подати звіт про виконання судового рішення з детальними розрахунками.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 08.04.2020 року задоволено заяву позивача про відмову у частині позовних вимог та закрито провадження у справі в частині вимог щодо:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не проведення 13.10.2018 року з позивачем остаточного розрахунку при звільненні з військової служби та виключенні зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 ;
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача середній розмір грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби та виключенні зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 за період з 14.10.2018 року по день фактичного розрахунку з розрахунку 262,99 грн. за календарний день;
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, а саме - порушення строків виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 13.10.2018 року;
- зобов`язати відповідача подати звіт про виконання судового рішення з детальними розрахунками.
В обґрунтування позовних вимог було зазначено, що відповідачем за період проходження ним військової служби з 01.12.2015 року по 13.10.2018 року (день виключення позивача зі списків особового складу військової частини) не нараховано та не виплачено позивачу індексації грошового забезпечення.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24.04.2020 року позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року. Зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Дану справу було розглянуто судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що позивач у період з 13.10.2015 року по 13.10.2018 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .
Відповідно до Витягу із Наказу Командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) старшого матроса строкової служби ОСОБА_1 , призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 13.10.2015 року №35-РС на посаду водія-електрика станції технічного контролю пункту радіоконтролю загону радіоелектронної боротьби, з 13.10.2015 року зарахований на посаду і приступив до виконання службових обов`язків.
Згідно Витягу із Наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №212 від 12.10.2018 року ОСОБА_1 , водія-електрика станції технічного контролю пункту радіоконтролю загону радіоелектронної боротьби, з 13.10.2018 року виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.
05.11.2019 року позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 із заявою, в якій просив нарахувати та виплатити йому індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року у сумі 85969,48 грн.; провести перерахунок та здійснити доплату індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 12.10.2018 року.
09.01.2020 року відповідачем листом №430/32 позивачу надано відповідь на його заяву. В зазначеному листі щодо вищенаведених вимог ОСОБА_1 нарахувати та виплатити йому індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року у сумі 85969,48 грн. вказано, що за інформацією, наданою представниками Департаменту фінансів Міноборони, у межах наявного фінансового ресурсу можливості виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України за відповідний період в Міністерства оборони України не було та запропоновано звернутись за вирішенням спірного питання безпосередньо до суду.
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що обмежене фінансування жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у відповідача обов`язку щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення позивачу.
Відмовляючи в іншій частині позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що розрахунок індексації грошового забезпечення є компетенцією відповідача як органу, в якому позивач проходив службу, і який виплачував йому грошове забезпечення, а тому суд не може підміняти та перебирати на себе компетенцію відповідача. Також суд зазначив, що оскільки березень 2018 року, в якому відбулось підвищення посадового окладу позивача, є базовим місяцем, а поріг індексації перевищено лише у жовтні 2018 року, що було опубліковано у листопаді 2018 року, тому грошове забезпечення позивача за період з березня 2018 року по жовтень 2018 року індексації не підлягає.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Відповідно до ст.18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії щодо, зокрема, індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.
Статтею 19 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» визначено, що державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.
Відповідно до ст.2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Відповідно до ст.5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України. Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.
Відповідно ч.2 ст.6 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003 року затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення (надалі - Порядок №1078).
Відповідно до п.1-1 Порядку №1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.
Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка.
Згідно п.4 Порядку №1078 індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексується оплата праці (грошове забезпечення).
Відповідно до п.6 Порядку №1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, зокрема підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.
Отже, наведеними нормами визначено джерело коштів на проведення індексації. Разом з тим, виплата індексації не ставиться, вищевказаними нормативно-правовими актами, у залежність від надходження коштів до власника підприємства, установи, організації.
Таким чином, посилання відповідача, як на підставу не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення, на положення ст.51 Бюджетного кодексу, згідно з якою керівники здійснюють видатки на грошове забезпечення лише в межах фонду грошового забезпечення, є необґрунтованими.
Крім цього, відповідачем не було надано жодних належних та допустимих доказів того, що у бюджеті відповідного рівня, з якого фінансується військова частина НОМЕР_1 , відсутні кошти на індексацію грошового забезпечення.
Реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.
Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 12.12.2018 року у справі №825/874/17.
Відповідно до п.14 Порядку №1078 встановлено, що роз`яснення щодо застосування цього Порядку надає Мінсоцполітики.
З листа військової частини НОМЕР_1 від 09.01.2020 року №430/32 (а.с.12-14) вбачається, що підставою для не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення також була інформація надана представниками Департаменту фінансів Міноборони, відповідно до якої у межах наявного фінансового ресурсу можливості виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України за відповідний період в Міністерства оборони України не було.
Такі посилання відповідача на вищезазначену інформацію в якості належного обґрунтування вчинення військовою частиною бездіяльності щодо виплати індексації позивачу, суд першої інстанції правильно визнав необґрунтованими, оскільки така інформація не є нормативно-правовим актом та не може застосовуватися Військовою частиною НОМЕР_1 як роз`яснення, з огляду на те, що така інформація надана не уповноваженим на те органом, зокрема не Міністерством соціальної політики України.
Також суд першої інстанції правильно зазначив, що проведення індексації, в тому числі, грошового забезпечення військовослужбовців, а також обмеження реалізації цих норм не може відбуватися за телеграмами, роз`ясненнями Департаменту фінансів Міністерства оборони України, вказівками командирів військових частин, закладів та установ Міністерства оборони України, роз`яснень міністерств, тощо.
За таких підстав та враховуючи, що обмежене фінансування жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у відповідача обов`язку щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення позивачу, позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо не виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Разом з цим, колегія суддів вважає що вимоги позивача в частині саме стягнення на його користь з відповідача суми індексації за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.
Здійснюючи судочинство Європейський суд неодноразово аналізував наявність, межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17.12.2004 року у справі Педерсен і Бодсгор проти Данії зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї. Суд є правозастосовним органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.
Таким чином, під дискреційним повноваженням слід розуміти компетенцію суб`єкта владних повноважень на прийняття самостійного рішення в межах, визначених законодавством, та з урахуванням принципу верховенства права.
Зміст компетенції органу виконавчої влади складають його повноваження - певні права та обов`язки органу діяти, вирішуючи коло справ, визначених цією компетенцією. В одних випадках це зміст прав та обов`язків (право діяти чи утримуватися від певних дій). В інших випадках органу виконавчої влади надається свобода діяти на свій розсуд, тобто оцінюючи ситуацію, вибирати один із кількох варіантів дій (або утримуватися від дій) чи один з варіантів можливих рішень.
Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що стягненню підлягають лише ті суми, які були нараховані, але не виплачені.
Так, з матеріалів справи вбачається, що індексація грошових доходів позивачу за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року не нараховувалася та не виплачувалася.
Разом з цим, розрахунок індексації грошового забезпечення та нарахування конкретної суми індексації є компетенцією відповідача як органу, в якому позивач проходив службу, і який виплачував йому грошове забезпечення. Саме на відповідача за наявності законних підстав покладається обов`язок нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення.
Таким чином, вимога позивача про стягнення з військової частини НОМЕР_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року на його користь є безпідставною.
Також колегія суддів погоджується з судом першої інстанції щодо виходу за межі позовних вимог для повного захисту порушених прав позивача, відповідно до ч.2 ст.9 КАС України.
Так, згідно з ч.2 ст.9 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Отже, враховуючи що відповідачем було протиправно допущено бездіяльність щодо не нарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про необхідність вийти за межі позовних вимог та задовольнити позовні вимоги позивача шляхом зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року.
Щодо вимог позивача про визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 в частині не виплати у повному розмірі індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 13.10.2018 року та стягнення на його користь частини такої індексації, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно п.5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078, у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.
Тобто він є базовим для обчислення індексу споживчих цін. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.
Сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу.
При цьому, у разі підвищення посадових окладів у місяці, в якому право на індексацію ще не виникло, такий місяць є базовим.
Так, постановою Кабінету Міністрів України №704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб від 30.08.2017 року (надалі – Постанова №704), в редакції від 24.02.2018 року, яка набрала чинності з 01 березня 2018 року змінено систему виплати грошового забезпечення військовослужбовцям та розміри тарифних ставок.
Відповідно до п.4 Постанови №704 розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.
Таким чином, Постановою №704 визначено інший порядок встановлення та розміру посадового окладу осіб рядового та начальницького складу.
Відповідно до ч.2 п.1.9 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України 11.06.2008 року №260 (чинної на момент виникнення спірних правовідносин) грошове забезпечення військовослужбовцям виплачується за місцем штатної служби в поточному місяці за минулий.
Таким чином, березень 2018 року, в якому відбулось підвищення посадового окладу позивача, та відповідно і інших складових грошового забезпечення, є базовим місяцем для обчислення індексу споживчих цін, а обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з наступного місяця, тобто з квітня 2018 року.
Відповідно до довідки Військової частини НОМЕР_1 від 28.12.2019 року №401 до 01 березня 2018 року посадовий оклад позивача складав 565,00 грн., а з 01 березня 2018 року 2730,00 грн..
Згідно офіційних даних, що містяться на сайті Державної служби статистики України індекс споживчих цін (індекс інфляції) в квітні 2018 року становив 100,8%, в травні 2018 року 100,0%, в червні 100,0%, в липні 99,3%, в серпні 100,0%, в вересні 101,9%, в жовтні 101,7%.
Отже, лише у жовтні 2018 року поріг індексації 103% (100,8% * 100,0% * 100,0% * 99,3% * 100,0% * 101,9% * 101,7% * 100) перевищено, а тому у позивача виникає право на індексацію заробітної плати. При цьому оскільки індекс інфляції за жовтень 2018 року опубліковано у листопаді 2018 року, то індексацію необхідно було проводити з грудня 2018 року (п.1-1 Порядку №1078).
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що грошове забезпечення позивача за період з березня 2018 року по жовтень 2018 року індексації не підлягає.
Враховуючи наведене, позовні вимоги про визнання протиправними дій відповідача щодо не нарахування та невиплати йому індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 13.10.2018 року та стягнення з відповідача за зазначений період суми індексації грошового забезпечення, задоволенню не підлягають.
Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. 
За таких обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.311, ст.315, ст.316, ст.321, ст.322, ст.325, ст.328 КАС України, апеляційний суд, –
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2020 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, передбачених ст.328 КАС України.

Головуючий суддя 	 	Кравченко К.В.	
Судді	    	Джабурія О.В.    Вербицька Н. В.