ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2020 року	Львів	Справа № 500/230/20 пров. № А/857/5466/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді                                        Шевчук С.М.
суддів                                                             Кухтея Р.В., Носа С.П.

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2020 року (ухвалене в порядку спрощеного провадження судом під головуванням судді Мандзій О.П., дата складання повного тексту судового рішення – 15.04.2020року) у справі № 500/230/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, суд.

В С Т А Н О В И В:
І. ОПИСОВА ЧАСТИНА
ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі – відповідач), в якій, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просив:
визнати протиправними дії відповідача щодо здійснення перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 з виключенням сум доплати за роботу в понаднормовий час та доплати за роботу у вихідні та святкові дні, які зазначені у довідці виданій Управлінням внутрішніх справ України в Тернопільській області від 31.01.2007 року №6/155 з 01.09.2019 року;
зобов`язати відповідача продовжити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 без виключенням сум доплати за роботу в понаднормовий час та доплати за роботу у вихідні та святкові дні, які зазначені у довідці виданій Управлінням внутрішніх справ України в Тернопільській області від 31.01.2007 року №6/155 з 01.09.2019 року;
зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату пенсії, з суми заборгованості на момент проведення розрахунку, виходячи з розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України та виплатити таку суму заборгованості у трьох денний строк з дня прийняття рішення відповідно до ч.3 ст.107 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;
стягнути з відповідача в користь ОСОБА_1 20000,00 грн. моральної шкоди;
стягнути з відповідача в користь ОСОБА_1 10000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу;
встановити судовий контроль за виконанням рішення суду;
звернути рішення суду до негайного виконання у межах суми стягнення за один місяць.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду  від 15 квітня 2020 року позов задоволено частково.
Визнано неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо проведення перерахунку виплати пенсії ОСОБА_1 з 01.09.2019 року без урахування сум доплат за роботу в понаднормовий час та за роботу у вихідні та святкові дні, вказаних у довідці Управління внутрішніх справ України в Тернопільській області від 31.01.2007 року №96/155.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області  здійснити перерахунок призначеної ОСОБА_1 пенсії по інвалідності з 01.09.2019 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №124 від 20.02.2019 року, згідно довідки Управління внутрішніх справ України в Тернопільській області від 31.01.2007 року №96/155 з включенням у розрахунок пенсії доплат за роботу в понаднормовий час (533,61 крб.) та за роботу у вихідні та святкові дні (232,84 крб.)
В задоволенні решти позовних вимог – відмовлено. 
Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області витрати на правову допомогу в сумі 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 (нуль) копійок.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині вимог які були задоволені відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення та  прийняти нове рішення про відмову у задоволення позову повністю. 
На обґрунтування апеляційних вимог, відповідач зазначає, що на військовослужбовців не поширюється Кодекс законів про працю України в частині доплати за роботу в понаднормовий час та доплати за роботу у вихідні та святкові дні. В зв`язку із змінами  пенсійного законодавства з 01.09.2019 року автоматизованим способом проведений перерахунок пенсії позивача із заробітної плати, одержаної за роботу у зоні відчуження відповідно до довідки Управління внутрішніх справ України в Тернопільській області від 31.01.2007 року №6/155 з виключенням сум доплати за роботу в понаднормовий час та доплати за роботу у вихідні та святкові дні є правильним. На підтвердження вказаних доводів відповідачем приведено постанову Верховного Суду від 23.01.2020року № 711/6882/17 та від 13.11.2019року №876/10330/17, а також зазначено, що жодне судове рішення не може гарантувати незмінність прав, якщо змінюється відповідне законодавство. Окрім того відповідач висловив свою незгоду із розміром присуджених позивачу витрат на правничу допомогу вказавши, що присуджені витрати є неспівмірними зі складністю справи.
Позивач відзиву на апеляційну скаргу не подав. 
Позивач був повідомлений про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги у відповідності до вимог ст.124 КАС України, що підтверджується поданою ним 16.07.2020 заявою про розгляд справи без його участі. Клопотань про відкладення слухання справи не направляв.
Відповідач був повідомлений про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги у відповідності до вимог ст.124 КАС України, шляхом надіслання повідомлень засобами поштового зв`язку та на електронну пошту, зазначену даним учасником справи, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази. В судове засідання не прибув, про причини неприбуття не повідомив. Клопотань про відкладення  слухання справи не направляв.
З огляду на обставини щодо повідомлення учасників справи про дату, час та місце розгляду  апеляційної скарги  та положення  ст. 311 КАС України колегія суддів, вважає за можливе здійснити розгляд  апеляційної скарги в порядку письмового провадження.
ІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 є учасником ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС та громадянином, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи (1 категорії), інвалідом ІІ групи захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданого 04.09.2019 року Тернопільською обласною державною адміністрацією (а.с.10).
З 01.04.2007 року позивачу призначено пенсію по інвалідності внаслідок Чорнобильської катастрофи як інваліду ІІ групі, виходячи з заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986 році, на підставі довідки, виданої Управлінням внутрішніх справ України в Тернопільській області від 31.01.2007 року №6/155 (а.с.27).
Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16.04.2015 (а.с.11-14), залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 09.09.2015 (а.с.15-19), у справі №607/20028/14-а, зокрема, зобов`язано починаючи з 02.06.2014 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 невиплачену частину пенсії по інвалідності, що настала внаслідок захворювання, виходячи із заробітку одержаного в зоні відчуження у 1986 році, на підставі довідки, виданої Управлінням внутрішніх справ України в Тернопільській області від 31.01.2007 року №96/155.
Разом з тим, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області  автоматизованим способом з 01.09.2019 проведений перерахунок пенсії позивача, виходячи з середньомісячного заробітку, що враховується для обчислення пенсії, без врахування доплат за роботу в понаднормовий час та доплат за роботу у вихідні та святкові дні, про що повідомлено позивачу у листі від 12.12.2019 №51 (а.с.24-26).
Не погоджуючись з таким рішенням суб`єкта владних повноважень, позивач звернувся до суду з даним позовом.
ІІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Суд першої інстанції, приймаючи оскаржуване судове рішення  про часткове задоволення позову виходив з того, що ОСОБА_1 видано довідку про розмір заробітної плати від 31.01.2007 року відповідно до даних, що містяться у його розрахунковому листі за відповідний період, враховуючи доплату за понаднормовий час та доплату за роботу у вихідні та святкові дні 
Вказана довідка була предметом дослідження в адміністративній справі №607/20028/14а. Суд зазначив, що обставини з приводу правомірності видачі вищевказаної довідки від 31.01.2007 №96/155 та її складових, перевірялись судом у адміністративній справі №607/20028/14-а і повторного перегляду відповідачем даних вказаних у ній при перерахунку пенсії (індексації) не потребують. Також суд прийшов висновку, що законодавство щодо перерахунку пенсії згідно з постановою Кабінету Міністрів України 20.02.2019 року №124 «Питання проведення індексації пенсій у 2019 році» в частині сум доплати за роботу в понаднормовий час та доплати за роботу у вихідні та святкові дні не змінилось.
Фактично відповідач при автоматичному перерахунку пенсії (індексації) не врахував частину даних вказаних у довідці Управління внутрішніх справ України в Тернопільській області від 31.01.2007 №96/155 сум доплати за роботу в понаднормовий час та доплати за роботу у вихідні та святкові дні, чим не врахував постанову у адміністративній справі №607/20028/14-а від 16.04.2015 та порушив принцип юридичної визначеності. Вказаний принцип гарантує остаточність рішень («що вирішено – вирішено і не має переглядатися до безмежності»).
Ухвалюючи рішення про присудження на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 5000грн, суд виходив з того, що розмір витрат сплачених адвокату ОСОБА_2 , у заявленому розмірі 10000,00 грн. є неспівмірним із складністю справи та фактично витраченим часом на виконання адвокатом робіт (наданих послуг) за наведеним в договорі про надання правової допомоги №14/01/20 від 14.01.2020  розрахунком, оскільки розмір позовних вимог, заявлених в позові, було зменшено. Водночас, обставини правомірності видачі довідки Управління внутрішніх справ України в Тернопільській області від 31.01.2007 №96/155 перевірялись судом у адміністративній справі №607/20028/14-а.
ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ. 
Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.
Відповідно до ч.1 ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством. 
Згідно з ч.3 ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань.
Механізм обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до статей 54, 57 і 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначає Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1210.
Відповідно до пп.4 п.3 вказаного Порядку у разі коли особа пропрацювала у зоні відчуження менше календарного місяця у 1986-1990 роках, за її бажанням пенсія може обчислюватися виходячи із заробітної плати, одержаної за роботу у зоні відчуження, за весь фактично відпрацьований час, в одному із неповних календарних місяців роботи протягом цих років, без додавання суми заробітної плати за період роботи за межами зони відчуження. У такому разі заробітна плата за весь фактично відпрацьований час ділиться на число відпрацьованих днів, а одержана сума множиться на 25,4. Якщо дні роботи припали на вихідні і святкові дні, розрахунок заробітної плати проводиться у такому ж порядку, як і за роботу у робочі дні, а доплата за вихідні і святкові дні, нарахована за фактично відпрацьований час, з урахуванням установленої кратності додається до суми обчисленої заробітної плати.
При цьому, колегією суддів встановлено, що редакція зазначених правових норм щодо складових заробітку, які враховуються при призначенні вказаного виду пенсії (як на момент видачі довідки Управлінням внутрішніх справ України в Тернопільській області №96/155 від 31.01.2007 про складові заробітку позивача одержаної за роботу у зоні відчуження та призначення позивачу пенсії із складових зазначеного в ній заробітку так і на момент  здійсненого відповідачем автоматизованим способом перерахунку пенсії з 01.09.2019 ) не змінилась. Відтак, правові норми з 2007року по 2019рік з питань складових заробітку, які враховуються при призначенні вказаного виду пенсії змін не зазнали.
20.02.2019 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №124 «Питання проведення індексації пенсій у 2019 році», п.2 якої встановлено, що у 2019 році перерахунок пенсій згідно з Порядком проведення перерахунку пенсій відповідно до частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим цією постановою, проводиться із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, в розмірі 1,17.
Зокрема, п.2 Порядку проведення перерахунку пенсій відповідно до частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою Кабінетом Міністрів України 20.02.2019  №124, визначено, що перерахунку підлягають пенсії, обчислені, в тому числі, відповідно до статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі відшкодування фактичних збитків.
З наведеного слідує, що перерахунок пенсії проводиться не у зв`язку із зміною складових заробітку в зоні відчуження, які враховуються при призначенні пенсії, а у зв`язку із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, в розмірі 1,17.
Відтак, суть спору полягає в тому чи правомірно виключено відповідачем при проведенні автоматизованого перерахунку з 01.09.2019  із складових заробітку позивача в зоні відчуження, зазначених у довідці Управління внутрішніх справ України в Тернопільській області№96/155 від 31.01.2007 доплати за роботу в понаднормовий час та доплати за роботу у вихідні та святкові дні в зоні відчуження.
Згідно з пунктом 17 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до  Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. 
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 видано обумовлену довідку про розмір заробітної плати відповідно до даних, що містяться у його розрахунковому листі за відповідний період, враховуючи доплату за понаднормовий час та доплату за роботу у вихідні та святкові дні 
Підставність видачі Управлінням внутрішніх справ України в Тернопільській області довідки №96/155  від 31.01.2007 року про складові заробітку позивача в зоні відчуження серед яких і доплати за роботу в понаднормовий час та доплати за роботу у вихідні та святкові днібула предметом дослідження в адміністративній справі №607/20028/14а.
Зокрема, рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16.04.2015року у адміністративній справі №607/20028/14а зобов`язано Управління пенсійного Фонду у місті Тернополі нарахувати та виплатити позивачу пенсію по інвалідності на підставі довідки Управління внутрішніх справ України в Тернопільській області№96/155  від 31.01.2007 року з урахуванням доплати за роботу в понаднормовий час та доплати за роботу у вихідні та святкові дні в зоні відчуження. 
Відтак, на підставі судового рішення яке набрало законної сили пенсія позивачу по інвалідності, як учаснику ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС була призначена із складових заробітку в зоні відчуження на підставі довідки Управління внутрішніх справ України в Тернопільській області№96/155 від 31.01.2007 з урахуванням доплати за роботу в понаднормовий час та доплати за роботу у вихідні та святкові дні в зоні відчуження. 
При цьому, суд у названій справі дійшов висновку про правомірність зазначення у вказаній довідці всіх складових заробітку  (серед яких і доплати за роботу в понаднормовий час та доплати за роботу у вихідні та святкові дні) в зоні відчуження з яких  позивачу повинно бути призначено вказаний вид пенсії.
Відповідно до частини 4 ст. 78 КАС України, якою закріплено перелік підстав  звільнених від доказування передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Позаяк вказаним судовим рішенням встановлено відносно позивача обставини стосовно складових його заробітку в зоні відчуження, які повинні були враховані при призначенні позивачу названого виду пенсії, то вказані обставини  в силу приписів частини 4 ст. 78 КАС України не підлягають доказуванню при розгляді даної справи.
За наведених приписів законодавства та фактичних обставин справи колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги відповідача на предмет зміни пенсійного законодавства з питань призначення та перерахунку пенсії, оскільки як зазначено вище судом пенсійне законодавство з питань визначення складових заробітку, які враховуються при призначенні вказаного виду пенсії (як на момент видачі обумовленої довідки про складові заробіткупозивача так і на момент здійсненого відповідачем автоматизованим способом перерахунку пенсії з 01.09.2019) змін не зазнало, а рішення суду яким зобов`язано органи пенсійного фонду врахувати перелічені в довідці складові заробітку позивача не скасовано, що виключає можливість пенсійного органу переглянути  складові заробітку позивача, отримані в зоні відчуження для нарахування та виплати зазначеного виду пенсії.
При цьому, колегія суддів наголошує, що принцип юридичної визначеності є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права. В його основі лежить відоме з римського права положення resjudicata (лат. «вирішена справа), відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися. Іншими словами, цей принцип гарантує остаточність рішень («що вирішено – вирішено і не має переглядатися до безмежності»). Цей принцип має різні прояви. Зокрема, він є одним з визначальних принципів «доброго врядування» і «належної адміністрації» (встановлення процедури і її дотримання), частково співпадає з принципом законності (чіткість і передбачуваність закону, вимоги до «якості» закону). Наприклад, у справі «Олександр Волков проти України» (OleksandrVolkov v. Ukraine) від 9 січня 2013 року, заява № 21722/11, порушення принципу юридичної визначеності було констатоване Європейським судом з прав людини з огляду на відсутність у законодавстві України положень щодо строків давності притягнення судді до відповідальності за порушення присяги, в контексті дотримання вимог «якості закону» при перевірці виправданості втручання у права, гарантовані статтею 8 Конвенції.    Суд також вважає, що необхідні процедурні гарантії, які б моглизапобігти свавільному застосуванню відповідного матеріального законодавства, не були запроваджені. 
Суд також констатував, що процесуальні норми створюються для забезпечення належного відправлення правосуддя та дотримання принципу юридичної визначеності та, що сторони провадження повинні мати право очікувати застосування вищезазначених норм. Принцип юридичної визначеності застосовується не тільки щодо сторін провадження, а й до національних судів (див. рішення від 21 жовтня 2010 року у справі «”Дія-97” проти України» ("Diya 97" v. Ukraine), заява № 19164/04, п. 47, з подальшими посиланнями). 
Отож, принцип правової визначеності є невід`ємним, внутрішньо притаманним елементом верховенства права неодноразово наголошував ЄСПЛ у своїх рішеннях, у тому числі і проти України. Визначеність при здійсненні правосуддя потребує однозначності правозастосування. Це, в свою чергу, вимагає забезпечення системності та послідовності у діяльності національних судів, адекватному адаптуванні останніми правових приписів до конкретних суспільних відносин, що виникають та розвиваються в державі. Суперечливе та неоднакове застосування і тлумачення норм національного права викликає занепокоєння Європейського Суду та, за позицією останнього, є неприпустимим. Отже, правова визначеність є однією з умов ефективної дії принципу верховенства права, а забезпечення реалізації вимог принципу правової визначеності у його широкому розумінні є запорукою не лише ефективної реалізації та захисту прав людини, а й значного вдосконалення механізму держави.
Стосовно ж доводів апеляційної скарги відносно правової позиції  Верховного Суду від 23.01.2020 № 711/6882/17 та від 13.11.2019 №876/10330/17, то приведена відповідачем правова позиція Верховного суду  не стосується позивача та не скасовує  рішення суду від 16.04.2015року у адміністративній справі №607/20028/14а, яке набрало законної сили та підлягає обов`язковому виконанню.  
Водночас, різна правова позиція судових органів щодо тлумачення норм права вказує на не однозначність та непослідовність правозастосування, зумовлене нечіткістю національного законодавства, що в свою чергу вказує на необхідність  ефективної реалізації та захисту прав позивача, як людини та значного вдосконалення механізму держави у вказаній сфері.
Згідно з ч.3 ст.23 Загальної Декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної хартії та ч.3 ст.46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про необхідність задоволення обумовлених позовних вимог позивача.
Що ж стосується присудженого розміру судових витрат позивача на правничу допомогу, то колегія суддів зазначає таке.   
Частинами першою, сьомою статті 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Відповідно до положень пункту 1 частини третьої статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.
При цьому, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.5 ст. 134 КАС України). 
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.6-7 ст. 134 КАС України). 
Колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам які стосуються понесення позивачем витрат на правничу допомогу з урахуванням складності справи, обсягом наданих послуг та значенням справи для сторони.
Натомість, відповідач в доводах апеляційної скарги щодо не співмірності витрат на правничу допомогу не довів належними доказами обставин з приводу не співмірності  присуджених судом першої інстанції витрат на правничу допомогу.
Відтак, приведені в апеляційній скарзі доводи, висновку суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області залишити без задоволення.
Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2020 року у справі № 500/230/20 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	С. М. Шевчук 	
судді	 	Р. В. Кухтей 	
 	 	С. П. Нос  	
Повне судове рішення складено 16.07.2020.