ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/10512/19                                                                Суддя (судді) першої інстанції: Кузьменко А.І.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  16 вересня 2020 року                                                                                  м. Київ
          Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: 
               Головуючого-судді:                                                              Чаку Є.В.
                суддів:                                                                      Коротких А.Ю., Сорочка Є.О.
           за участю секретаря:                                                   Муханькової Т.В.,      
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Ван Клік" на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 травня 2020 року у справі за адміністративним позовом приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Ван Клік" до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг  про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, 

                                                В С Т А Н О В И В :                                                 
          
ПАТ "Страхова компанія "Ван Клік" звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг  про визнання протиправним та скасування розпорядження №955 від 28 травня 2019 року.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 травня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати останнє та ухвалити нову постанову, якою задовольнити позов у повному обсязі. На думку апелянта, зазначене рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. 
У відзиві на апеляційну скаргу Національний банк України зазначив, що рішення суду першої інстанції  є обґрунтованим та прийнятим з дотриманням норм процесуального та матеріального права.
Також у відзиві Національний банк України просив вирішити питання щодо заміни відповідача - Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг на  його правонаступника Національний банк України.
Судом встановлено, що 01.07.2020 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення функцій із державного регулювання ринків фінансових послуг" (далі - Закон).
Згідно з абз. 2 п. 7 Прикінцевих положень даного Закону, Національний банк України, Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку з 1 липня 2020 року є правонаступниками Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, у здійсненні повноважень та виконанні функцій з державного регулювання та нагляду у сфері ринків фінансових послуг у межах повноважень, встановлених Законом України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" (далі - Закон про фінансові послуги).
Відповідно до п. 8 Прикінцевих положень даного Закону встановлено, що з 1 липня 2020 року Національний банк України, Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку є процесуальними правонаступниками Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, у судах у межах повноважень, встановлених Законом про фінансові послуги.
Відповідно до частини першої статті 21 Закону про фінансові послуги, Державне регулювання ринків фінансових послуг здійснюється:
щодо ринків цінних паперів та похідних (деривативів), професійної діяльності на ринку цінних паперів та діяльності у системі накопичувального пенсійного забезпечення - Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку;
щодо ринку банківських послуг та інших, ніж зазначені в абзаці другому цієї частини, ринків небанківських фінансових послуг - Національним банком України.
Отже, Національний банк України є процесуальним правонаступником у судах Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг у межах повноважень, встановлених Законом про фінансові послуги.
Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що клопотання про заміну відповідача на правонаступника слід задовольнити, допустити правонаступництво.
Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного (в порядку письмового) позовного провадження, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Частиною 2 ст. 308 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду необхідно залишити без змін, з наступних підстав.
Судом встановлено, що до Нацкомфінпослуг надійшли скарги ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 від 26 березня 2019 року (вх. від 01квітня 2019 року № М-5456), ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 від 26 березня 2019 року (вх. від 01 квітня 2019 року № М-5460), ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 від 26 березня 2019 року (вх. від 01 квітня 2019 року № М-5452) та ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 від 26 березня 2019 року (вх. від 01 квітня 2019 року М-5454) щодо невиконання Товариством (позивачем) зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/5830752 (далі - Договір) та порушення вимог законодавства про фінансові послуги.
З метою належного розгляду питань, порушених у вказаних скаргах, Комісією надіслано позивачу вимогу щодо отримання інформації та документів.
На вимогу Нацкомфінпослуг листом від 16 квітня 2019 № 516 (вх. № 2620/СК від 19 квітня 2019 року) Товариство надало документи та пояснення.
Під час перевірки встановлено, що 28 липня  2017 року за участю забезпеченого за договором транспортного засобу сталася подія, що має ознаки страхового випадку, внаслідок якої завдано шкоди життю ОСОБА_4 , який від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці пригоди.
Постановою слідчого Фастівського ВП Васильківського відділу ГУ Національної поліції в Київській області від 31 травня 2018 року кримінальне провадження (№ 1201711031000788) по відношенню до ОСОБА_5 (водій забезпеченого за договором транспортного засобу) закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною  2 статті 286 Кримінального кодексу України. 
05 листопада 2018 року ПАТ "Страхова компанія "Саламандра Україна» (Страхова компанія "Ван Клік")  отримало від ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 заяви на виплату страхового відшкодування, до яких були додані всі документи, передбачені статтею 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", необхідні для прийняття ПАТ "Страхова компанія "Саламандра Україна" (Страхова компанія "Ван Клік")  рішення про виплату або відмову у виплаті страхового відшкодування.
Листом від 27 листопада 2018 року ПАТ "Страхова компанія "Саламандра Україна" (Страхова компанія "Ван Клік")  повідомило ОСОБА_3 про відмову у виплаті страхового відшкодування у зв`язку з тим, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5 за договором не виникла, підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування є навмисні дії особи, потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку.
За наслідками перевірки відповідачем складено Акт №657/13-4/15 від 26.04.2019 року , у якому зафіксовано порушення ПАТ "Страхова компанія "Ван Клік" вимог законодавства у сфері фінансових послуг, а саме абзаців 1-3 п.36.2 ст.36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" щодо невиконання страховиком обов`язку протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування: у разі виконання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування. 
Вказаного висновку відповідач дійшов у зв`язку з тим, що позивачем не надано документів, які підтверджують навмисні дії особи, потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку.
На підставі цього акту 28.05.2019 року Комісією винесено розпорядження №955, яким  зобов`язано ПАТ "Страхова компанія "Ван Клік" (ПАТ "Страхова компанія "Саламандра-Україна") усунути порушення законодавства про фінансові послуги та повідомити Нацкомфінпослуг про усунення порушень з наданням підтверджуючих документів до 19 червня 2019 року.
Листом від 19 червня 2019 року позивач повідомив відповідача про виконання розпорядження від 28 травня 2019 року№955.
          Водночас, не погоджуючись з вказаним розпорядженням відповідача,  позивач звернувся до суду з даним позовом.
Так, у відповідності з положеннями частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 3 ст. 42 Конституції України передбачено, що держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів.
Загальні правові засади у сфері надання фінансових послуг, здійснення регулятивних та наглядових функцій за діяльністю з надання фінансових послуг визначено Законом України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" 12.07.2001 № 2664-III (далі - Закон № 2664-III).
Згідно пунктів 2 та 3 ч. 1 ст. 19 Закону № 2664-III  метою державного регулювання ринків фінансових послуг в Україні є захист інтересів споживачів фінансових послуг; створення сприятливих умов для розвитку та функціонування ринків фінансових послуг.
У п. 4 ч. 1 ст. 20 Закону № 2664-III зазначено, що державне регулювання діяльності з надання фінансових послуг здійснюється шляхом застосування уповноваженими державними органами заходів впливу.
Згідно ст. 39 Закону № 2664-III у разі порушення законів та інших нормативно-правових актів, що регулюють діяльність з надання фінансових послуг, національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, застосовує заходи впливу відповідно до закону.
Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, обирає та застосовує заходи впливу на основі аналізу даних та інформації стосовно порушення, враховуючи наслідки порушення та наслідки застосування таких заходів.
Відповідно до п. 1, 3 ч. 1 ст. 40 Закону № 2664-III Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, може застосовувати, серед іншого, такі заходи впливу як зобов`язати порушника вжити заходів для усунення порушення та/або вжити заходів для усунення причин, що сприяли вчиненню порушення; накладати штрафи в розмірах, передбачених статтями 41 і 43 цього Закону.
Порядок та умови застосування заходів впливу встановлюються законами України та нормативно-правовими актами національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг.
Згідно із п. 1.1 Положення про застосування Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, заходів впливу за порушення законодавства про фінансові послуги це Положення розроблене відповідно до Законів України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", "Про страхування", "Про кредитні спілки", "Про недержавне пенсійне забезпечення", інших законів та Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, затвердженого Указом Президента України від 23.11.2011 № 1070, з метою встановлення порядку та умов застосування заходів впливу за порушення законів та інших нормативно-правових актів, що регулюють діяльність з надання фінансових послуг, та забезпечення захисту прав споживачів фінансових послуг. Це Положення визначає порядок провадження у справах про порушення законів та інших нормативно-правових актів, що регулюють діяльність з надання фінансових послуг, механізм прийняття рішень Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг про застосування заходів впливу та їх оскарження.
Отже, до компетенції Комісії віднесено застосування заходів впливу саме за порушення законів та інших нормативно-правових актів, що регулюють діяльність з надання фінансових послуг.
Ці повноваження мають на меті захист прав споживачів, контроль за якістю фінансових послуг і узгоджуються з обов`язками держави, передбаченими у ч. 3 ст. 42 Конституції України.
Відповідно до Розпорядження, що оскаржується, порушення позивача полягало у невиконанні положень абзаців 1-3 п.36.2 ст.36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".
Згідно статті 3 Закону №1961 обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Статтею 6 Закону №1961 встановлено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Відповідно до статті 34 Закону №1961 страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). Для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти. 
Відповідно п. 36.2 ст. 36 Закону № 1961 страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний, зокрема у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.
Згідно ст. 37 Закону №1961 підстави для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати)  є: навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров`я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону; вчинення особою, відповідальність якої застрахована (страхувальником), водієм транспортного засобу умисного злочину, що призвів до страхового випадку (події, передбаченої статтею 41 цього Закону); невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди; неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.          
В даному випадку, як було встановлено вище, за зверненням ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про страхове відшкодування (моральна шкода, витрати на поховання та у зв`язку з втратою годувальника)  позивачем було відмовлено. Підставою для такої відмови слугувало те, що в діях водія ОСОБА_5 відсутні невідповідність вимогам Правил дорожнього руху, які б могли знаходитись у причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками та він (водій) не мав технічної можливості уникнути дорожньо-транспортної пригоди.
Постановою слідчого Фастівського ВП Васильківського відділу Головного управління Національної поліції у Київській області від 31 травня 2018 року кримінальне провадження №1201711031000788 по відношенню до ОСОБА_5 (водій забезпеченого за договором транспортного засобу) закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 Кримінального кодексу України.
Відповідно до статті 6 Закону №1961 страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Суд першої інстанції правильно зазначив, що страховим випадком є подія, а саме дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність. В даному випадку факт дорожньо-транспортної пригоди підтверджується довідкою МВС.
Для виникнення зобов`язань щодо страхового відшкодування не має значення чи реалізовані деліктні правовідносини між заподіювачем шкоди (застрахованою особою) та потерпілим. 
Словосполучення «внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність» слід розуміти як виникнення на підставі дорожньо-транспортної пригоди деліктних зобов`язань між заподіювачем шкоди та потерпілим, змістом яких є відшкодування шкоди, а не реальне притягнення особи, відповідальність якої застраховано, до цивільно-правової відповідальності. Цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, є наслідком дорожньо-транспортної пригоди, а не умовою страхового відшкодування.
У ст. 35 Закону №1961 визначено перелік документів, які повинен подати потерпілий для отримання страхового відшкодування. І серед цього переліку немає документів, які підтверджують притягнення застрахованої особи до відповідальності.
Перелік підстав для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) визначені у ст. 37 Закону та є вичерпними.
Отже, виплата страхового відшкодування не залежить від того чи притягнуто особу до цивільно-правової відповідальності або адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху, а тому вимога страхувальника про надання документів, які підтверджують
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від  16 липня 2020 року у справі № 826/4809/17.
З огляду на викладене суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відповідач діяв в межах своїх повноважень та з метою захисту прав споживача на отримання страхового відшкодування в повному обсязі та у визначений термін, правомірно виніс оскаржуване розпорядження та зобов`язав позивача усунути допущені ним порушення.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
          Доводи апеляційної скарги зводяться виключно до непогодження з оцінкою обставин справи, наданою судом першої інстанції. Апеляційна скарга не містить інших обґрунтувань ніж ті, які були зазначені (наведені) у позовній заяві та з урахуванням яких суд першої інстанції вже надав оцінку встановленим обставинам справи. Обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права апеляційна скарга позивача не містить.
При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
          Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
          Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
            Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
          Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Ван Клік"- залишити без задоволення.
          Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 травня 2020 року - залишити без змін.
          Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

          Головуючий суддя:                                                                          Є.В. Чаку

          Судді:                                                                                          А.Ю.Коротких

                                                                                                            Є.О. Сорочко