Ухвала
Іменем України 
16 вересня 2020 року
м. Київ                                                                                                                                               
справа № 487/2293/17
провадження № 51-3837ск20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів:                      ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Жовтневого районного суду Миколаївської області 
від 20 листопада 2019 року та вирок Миколаївського апеляційного суду 
від 09 червня 2020 року,
встановив:
Зі змісту касаційної скарги убачається, що захисник не погоджується з вказаними судовими рішеннями.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК України, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу подано без додержання вимог  пунктів 4, 5 ч. 2 та ч. 3 зазначеної статті.
Згідно зі ст. 427 вказаного Кодексу в касаційній скарзі, серед іншого, зазначаються обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень, вимоги особи, яка подає скаргу, до суду касаційної інстанції, та її думка з приводу участі у касаційному розгляді. 
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що  не  були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Тобто суд касаційної інстанції є судом права, а не факту. 
Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування чи зміни судових рішень є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону             (ст. 412 КПК України); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого 
(ст. 414 КПК України). 
Тому скаржник, заперечуючи законність постановлених у кримінальному провадженні судових рішень, має конкретно вказати в чому саме полягають допущені, на його думку, істотні порушення норм права, які відповідно 
до ст. 438 КПК України є підставами для скасування чи зміни судових рішень, тобто навести правове обґрунтування заявлених вимог. 
Однак, всупереч вищевказаному захисник у своїй касаційній скарзі, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність,  як на підставу, передбачену п. 2 ч. 1 ст. 438 КПК України, для скасування оскаржуваних судових рішень, доводів на обґрунтування зазначеної позиції з урахуванням положень ст. 413 цього Кодексу не навів, в тому числі і щодо невірного, на його думку, застосування апеляційним судом положень ч. 5 
ст. 72 КК України при призначенні засудженому покарання.
Натомість захисник, надаючи свою оцінку доказам, заперечує правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження, що в силу 
статей 433, 438 КПК України не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Не містить касаційна скарга і доводів щодо невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого з урахуванням положень ст. 414 КПК України,  на що також вказує захисник, як на підставу для скасування судових рішень щодо ОСОБА_5 .
Також захисник, оскаржуючи вирок апеляційного суду, не наводить конкретних порушень закону, допущених судом апеляційної інстанції при постановленні зазначеного судового рішення, які відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України з урахуванням положень статей 412-414 цього Кодексу є підставами для його скасування.
Крім того, вимоги захисника до суду касаційної інстанції про скасування оскаржуваних вироків та призначення нового розгляду у суді другої інстанції не узгоджуються з положеннями ст. 436 КПК України, якою визначення повноваження касаційного суду за наслідками розгляду касаційної скарги.
Окрім вказаного, усупереч ч. 3 ст. 427 КПК України захисник у скарзі не зазначає чи бажає він брати участь у касаційному розгляді.
Також, як убачається зі змісту мотивувальної частини касаційної скарги, захисник, вказуючи на рішення, що оскаржує, навів резолютивну частину вироку апеляційного суду, яка не відповідає зазначеній частині у доданій копії вказаного судового рішення.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 429 КПК України у разі подання касаційної скарги без додержання вимог, передбачених ст. 427 цього Кодексу, вона залишається без руху. 
Враховуючи наведене, керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, Верховний Суд 
постановив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Жовтневого районного суду Миколаївської області від 20 листопада 2019 року та вирок Миколаївського апеляційного суду від 09 червня 2020 року щодо засудженого ОСОБА_5 залишити без руху і надати йому для усунення вказаних недоліків п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання вимог суду касаційну скаргу йому буде повернуто.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                ОСОБА_2                                ОСОБА_3