ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3678/20 Справа № 175/4027/17 	  	Суддя у 1-й інстанції - Женеску Е. В. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2020 року                Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі: 
головуючого         -        Лаченкової О.В.
суддів          -        Варенко О.П., Городничої В.С.
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи 
апеляційну скаргу  ОСОБА_1 ,
на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 листопада 2019 року
по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення суми та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договорів позики, -

ВСТАНОВИЛА:
В жовтні 2017 року до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська надійшов зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення суми.
В липні 2018 року до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська надійшов зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договорів позики.
Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 листопада 2019 року в прийнятті зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсними договорів позики – відмовлено.
       Повернуто зустрічну позовну заяву з додатками відповідачу ОСОБА_1 .
       Роз`яснено відповідачці, що вона має право звернутися з даним позовом у загальному порядку.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1  просить скасувати ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 листопада 2019 року за провадженням №175/4027/17 та передати питання щодо прийняття зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договорів позики до суду першої інстанції.
У відзиві представник позивача  ОСОБА_2 на апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 листопада 2019 року просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 листопада 2019 року без задоволення, а ухвалу суду – без змін, оскільки вважає що ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою та справедливою.
Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми.
Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 17 листопада 2017 року відкрито провадження в цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення суми та призначено справу до розгляду у попередньому судовому засіданні на 09 год. 00 хв. 02 березня 2018 року.
Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 травня 2018 року ухвалу судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 17 листопада 2017 року про відкриття провадження у справі скасовано.
       Справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних направлено на розгляд за встановленою підсудністю – до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська.
30 липня 2018 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсним договорів позики.
Відповідно до ч. 2 ст. 193 ЦПК України, зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.
       Згідно до ч. 3 ст. 194 ЦПК України, зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої статті 193 цього Кодексу, ухвалою суду повертається заявнику. Копія зустрічної позовної заяви долучається до матеріалів справи.
       Так, суд при вирішенні питання щодо прийняття до розгляду зустрічного позову повинен виходити з того, що наявність підстав, передбачених законом як умови прийняття зустрічного позову, свідчать про наявність певного зв`язку між первісною і зустрічною вимогами. Відсутність такого зв`язку не виправдала б можливість спільного розгляду цих вимог в одному процесі.
       Сумісний розгляд в одному процесі первісного і зустрічного позову є гарантією захисту прав як позивача, так і відповідача, і правильне вирішення їх спору виключить можливість винесення суперечливих рішень.
       З даних положень очевидні як загальні для зустрічного позову та інших позовів ознаки, так і особливі риси, властиві тільки зустрічним позовам. Головна зі спільних ознак та, що зустрічний позов, як і будь-який інший, поданий до суду, направлений на захист порушених або оспорюваних прав, а також інтересів особи, що охороняються законом.
       Зустрічний позов може бути прийнятий до спільного розгляду, коли обидва позови взаємно пов`язані і спільний їх розгляд є доцільним. Позови вважаються взаємозв`язаними, якщо обидва вони випливають з одного правовідношення або вимоги за ними здатні до зарахування. Взаємний зв`язок первісного і зустрічного позову може виявлятись у тому, що зустрічна вимога виключає вимогу первісну, або обидва випливають з однієї підстави, або взаємний зв`язок виникає з однорідності обставин виникнення взаємних матеріально-правових вимог між позивачем і відповідачем. Первісний і зустрічний позов можуть бути взаємозв`язаними і тоді, коли підстава зустрічного позову паралізує підставу первісного позову, а тому задоволення вимог відповідача виключає задоволення вимог позивача.
       Зустрічний позов може бути прийнятий судом до спільного розгляду і тоді, коли він спрямований до зарахування первісної вимоги. Для здійснення зарахування матеріально-правова вимога відповідача до позивача повинна відповідати умовам, згідно чинного законодавства. Однак і за наявності цих умов не будь-яка вимога відповідача може бути пред`явлена до зарахування. За чинним процесуальним законодавством для здійснення зарахування обов`язкове пред`явлення зустрічного позову. Зарахування, як відомо, не настає автоматично. Для припинення зобов`язання шляхом зарахування необхідна заява про це хоча б одного учасника спірного правовідношення. Згода іншої сторони не потрібна, бо зарахування — це одностороння угода. У той же час зарахування не виключає і взаємної згоди сторін зобов`язань з цього питання. У судовій практиці зарахування зустрічних вимог відбувається таким шляхом. Менша за сумою вимога погашається повністю, а більша за сумою припиняється в частині, рівній меншій вимозі.
       Предметом зустрічних позовів про право, що виключає право первісного позивача, і позовів, що знищують підставу первісного позову, можуть бути вимоги, що витікають як із загальної з первісною вимогою правової підстави, так і з різних підстав. Проте для цих позовів характерна не наявність спільних підстав. Зв`язок подібних зустрічних позовів з первісним позовом полягає перш за все в такому їх співвідношенні, коли задоволення зустрічної вимоги виключає задоволення первісної вимоги повністю або частково.
       Враховуючи ті обставини, що зустрічний позов ОСОБА_1 поданий до ОСОБА_2 з підстав визнання недійсним договорів позики, а позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 заявлено з підстав стягнення інфляційних витрат на суму боргу та три відсотки річних за невиконання грошового зобов`язання за рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 травня 2012 року, суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що заявлені вимоги в зустрічному позові та первісному мають різні предмети та підстави позовів, до того ж їх об`єднання можуть привести до затягуванню розгляду справи, ускладнять розгляд первісного позову.
       З урахуванням вказаного, оскільки первісний позов ОСОБА_2 стосується безпосередньо заборгованості, що виникла вже внаслідок невиконання рішення суду, а не самого договору позики, тому відсутні підстави для прийняття зустрічного позову та розгляду даних позовів в одному провадженні. 
       За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм процесуального права та підстави для її скасування відсутні.
       Доводи апелянта, що ОСОБА_2 є громадянином Федеративної республіки Німеччина, де він проживає та зареєстровано його місце проживання, а тому у апелянта відсутні підстави подати позов до суду в межах території України, колегія суддів не приймає до уваги, так як зазначені висновки ОСОБА_1 є передчасними, оскільки остання ще не зверталась до ОСОБА_2 з даним позовом у загальному порядку.
       А тому, зазначене не є підставою для скасування оскаржуваної ухвали суду та об`єднання в одне провадження позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення суми та за зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договорів позики.
       Приведені в апеляційній скарзі інші доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 листопада 2019 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України. 

       Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко 

В.С.Городнича