Постанова 
Іменем України
 
30 вересня 2020 року
м. Київ
 
справа № 607/13646/18
провадження № 61-21494св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Жданової В. С. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М.,                   Кузнєцова В. О., 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович,
треті особи: Тернопільський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області, приватний виконавець Мелех Анатолій Іванович, 
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від                               21 червня 2019 року в складі судді Грицака Р. М. та постанову Тернопільського апеляційного суду від 31 жовтня 2019 року в складі колегії суддів: Ткач З. С., Міщій О. Я., Шевчук Г. М., 
 
ВСТАНОВИВ: 
 
Описова частина
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У липні 2018 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк»), приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу                    Чуловського А. В., у якому просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 11 січня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В. А., зареєстрований в реєстрі за № 211.
Позов мотивований тим, що 11 січня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В. А. вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 211, про звернення стягнення на земельну ділянку, загальною площею 0,25 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована на території Скоморохівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, кадастровий номер 6125287400:02:0010320, та земельну ділянку, загальною площею 0,065 га, для ведення особистого підсобного господарства, що розташована на території Скоморохівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, кадастровий номер 6125287400:02:0010321. 
Вказаний виконавчий напис здійснений з метою задоволення вимог стягувача ПАТ «Укрсоцбанк» про стягнення заборгованості, що виникла внаслідок невиконання/неналежного виконання боржником                                    ОСОБА_1 кредитного договору від 02 квітня 2008 року                                                  № 770/38-242-08. 
Посилаючись на те, що заборгованість не була безспірною, банк не повідомив його про свій намір звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису та приховав наявність виконавчих листів Тернопільського міськрайонного суду про стягнення заборгованості за кредитним договором,                              ОСОБА_1 просив задовольнити позовні вимоги. 
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від                               21 червня 2019 року позов задоволено. Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 11 січня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В. А., зареєстрований в реєстрі за № 211, про звернення стягнення на земельну ділянку, загальною площею 0,25 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована на території Скоморохівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, кадастровий номер 6125287400:02:0010320, та земельну ділянку, загальною площею 0,065 га, для ведення особистого підсобного господарства, що розташована на території Скоморохівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, кадастровий номер 6125287400:02:0010321. 
 
Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що нарахована банком заборгованість не є безспірною, оскільки збільшення розміру заборгованості відбулось у зв`язку із нарахуванням ПАТ «Укрсоцбанк» процентів за користування кредитними коштами після ухвалення рішення суду про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором.
Відсутня обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису, що виключає можливість його вчинення. 
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
 
Постановою Тернопільського апеляційного суду від 31 жовтня 2019 року апеляційну скаргу АТ «Укрсоцбанк» залишено без задоволення, рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від                               21 червня 2019 року залишено без змін.
 
Апеляційний суд, посилаючись на статтю 88 Закону України «Про нотаріат», погодився з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. 
 
Короткий зміст вимог касаційної скаргита узагальнення її доводів
 
У грудні 2019 року АТ «Укрсоцбанк» звернулось до Верховного Суду із касаційною скаргою, у якій посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що висновок судів попередніх інстанцій про те, що заборгованість не є безспірною є помилковим, оскільки від дати надсилання вимоги про погашення заборгованості пройшло 30 днів, заборгованість не була погашена боржником, а тому вимоги заявника на вчинення виконавчого напису є безспірними. Наявність рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 березня 2017 року про стягнення заборгованості підтверджує те, що заборгованість є безспірною, проте враховуючи, що вказане рішення позичальником не виконане, наявні підстави для вчинення нотаріусом виконавчого напису. Оскільки виконавчий напис вчинявся лише щодо майна ОСОБА_4 , права та обов`язки ОСОБА_1 не порушені, а тому він не може бути позивачем у цій справі. 
Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу та узагальнення його доводів
 
У січні 2020 року ОСОБА_1 подав відзив на касаційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
 
Відзив мотивований тим, що суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про задоволення позову, оскільки матеріали справи свідчать про існування спору про право між сторонами щодо розміру заборгованості, що підтверджує вихід нотаріуса за межі його діяльності в сфері безспірної юрисдикції та порушення ним правил і умов вчинення виконавчого напису. 
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 04 грудня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її з суду першої інстанції. 
 
Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
У грудні 2019 року вказана справа надійшла до Верховного Суду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, що 02 квітня 2008 року між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк») та ОСОБА_1 укладений договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 770/38-242-08, відповідно до умов якого банк надав позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти, окремими частинами (траншами) в межах максимального ліміту заборгованості в сумі 88 800 грн, з кінцевим терміном погашення заборгованості не пізніше 01 квітня 2018 року зі сплатою 14,25 % річних.
Того ж дня в забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним договором між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_6 (поручитель), яка виступає майновим поручителем ОСОБА_1 , укладений договір поруки № 770/43-146-08, за умовами якого поручитель зобов`язалась перед кредитором відповідати за виконання позичальником умов щодо сплати суми кредиту в розмірі 88 800 грн, відсотків в розмірі 14,25 % за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій у розмірі та у випадках, передбачених договором кредиту. 
Також в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором 02 квітня 2008 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та                                           ОСОБА_7 укладений іпотечний договір, за умовами якого вона передала банку в іпотеку: земельну ділянку, загальною площею 0,25 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована на території Скоморохівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, кадастровий номер 6125287400:02:0010320, та земельну ділянку, загальною площею 0,065 га, для ведення особистого підсобного господарства, що розташована на території Скоморохівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, кадастровий номер 6125287400:02:0010321.
У серпні 2016 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про дострокове стягнення кредитної заборгованості. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 березня 2017 року позов задоволено частково, стягнуто з                                  ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість задоговором про надання відновлювальної кредитної лінії від 02 квітня 2008 року №770/38-242-08 в розмірі 85 712 грн 58 коп.
У січні 2018 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулось до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В. А. із заявою, у якій просило вчинити виконавчий напис на іпотечному договорі від 02 квітня                    2008 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором                         № 770/38-242-08 від 02 квітня 2008 року в розмірі 163 729 грн 61 коп., з яких: строкова заборгованість - 6 044 грн, прострочена заборгованість - 70 632 грн, строкова заборгованість по нарахованих відсотках - 955 грн 25 коп., прострочена заборгованість по нарахованих відсотках - 86 098 грн 36 коп. за період з 11 жовтня 2016 року по 11 жовтня 2017 року.
Для вчинення виконавчого напису АТ «Укрсоцбанк» надано наступні документи: іпотечний договір 02 квітня 2008 року; копія кредитного договору № 770/38-242-08 від 02 квітня 2008 року із розрахунком заборгованості; засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання № 770/38-242-08/1 від 26 жовтня 2017 року з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку від                           28 жовтня 2017 року, опис вкладень на ім`я ОСОБА_4 та                                      ОСОБА_1 та список згрупованих поштових відправлень цінних листів поданих в МВПЗ Чернігів № 12727, що підтверджують надіслання письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання.
11 січня 2018 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський В. А. вчинив виконавчий напис, який зареєстрований в реєстрі за № 211, за яким з метою погашення заборгованості в розмірі 163 729 грн 61 коп., з яких: строкова заборгованість - 6 044 грн, прострочена заборгованість - 70 632 грн, строкова заборгованість по нарахованих відсотках - 955 грн 25 коп., прострочена заборгованість по нарахованих відсотках - 86 098 грн 36 коп., що виникла внаслідок невиконання/неналежного виконання боржником ОСОБА_1 кредитного договору від 02 квітня 2008 року № 770/38-242-08 за період з                      11 жовтня 2016 року по 11 жовтня 2017 року звернуто стягнення на предмет іпотеки: земельну ділянку, загальною площею 0,25 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована на території Скоморохівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, кадастровий номер 6125287400:02:0010320, та земельну ділянку, загальною площею 0,065 га, для ведення особистого підсобного господарства, що розташована на території Скоморохівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, кадастровий номер 6125287400:02:0010321. 
18 квітня 2018 року приватним виконавцем Мелех А. І. відкрито виконавче провадження з примусового виконання вищевказаного виконавчого напису нотаріуса.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.
 
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
 
Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті                 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій).
 
Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт                             19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.
 
Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
 
Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
 
Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі ж правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).
 
Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження                  боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.
 
У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).
 
Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.
 
Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (стаття 50 Закону України «Про нотаріат»).
 
За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти таких висновків.
 
Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.
 
Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.
 
Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття                              88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.
 
Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.
 
Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.
 
З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.
 
Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів.
 
Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.
 
У справі, що переглядається, у серпні 2016 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про дострокове стягнення кредитної заборгованості.
 
Тобто, кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів та порядку сплати процентів за користування кредитом.
 
Таким чином, положення абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору.
 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року (справа № 310/11534/13-ц, провадження № 14-154цс18) визначила, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
 
Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12, провадження                   № 14-10цс18, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
 
Отже, кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків є безпідставним.
 
Разом з тим, у заяві про вчинення виконавчого напису банк заявив до стягнення проценти за кредитом, нараховані після пред`явлення до позичальника вимоги про дострокове повернення кредиту.
 
Таким чином, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, дослідивши матеріали нотаріальної справи, правильно встановив характер спірних правовідносин та застосував норми матеріального права, які їх регулюють, у зв`язку з чим дійшов обґрунтованого висновку про те, що нарахована банком заборгованість не є безспірною, оскільки збільшення розміру заборгованості відбулось у зв`язку із нарахуванням ПАТ «Укрсоцбанк» процентів за користування кредитними коштами після ухвалення рішення суду про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, що є підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. 
 
З урахуванням того, що доводи касаційної скарги, є ідентичними доводам апеляційної скарги заявника, яким суд надав належну оцінку, вони є достатньо аргументованими, Верховний Суд доходить висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи заявника, при цьому Верховний Суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).
 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті                                 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті                                    6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня                       2006 року). Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.
 
Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
 
Щодо судових витрат
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу акціонерного товариства «Укрсоцбанк» залишити без задоволення.
 
Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від                               21 червня 2019 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від                           31 жовтня 2019 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді :	В. С. Жданова  	
 	В. М. Ігнатенко   В. О. Кузнєцов