ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5175/20 Справа № 205/7528/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Басова Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Варенко О. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2020 року                колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
       головуючого – Варенко О.П.,
       суддів – Городничої В.С., Лаченкової О.В.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м.Дніпрі цивільну справу 
за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк»
на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 січня 2020 року 
у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 
В С Т А Н О В И Л А:

       У вересні 2019 року позивач - АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що банк на підставі заяви № б/н від 06 квітня 2013 року відкрив відповідачу ОСОБА_1 картковий рахунок та видав платіжну картку «Універсальна 55». 
       29 січня 2014 року відповідачу було переоформлено кредитну карту на престижну - «Універсальна Gold 55 днів», відповідно до тарифів якої було надано кредит в розмірі 15 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. 
       Разом з тим, відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів не виконала, що призвело до виникнення заборгованості, розмір якої станом на 20 травня 2019 року склав 446 080,46 грн, з яких: 13 875,95 грн – заборгованість по кредиту; 427 113,51 грн – заборгованість по процентам за користування кредитом; 5 091,00 грн – заборгованість за пенею та комісією.
       Позивач заявляє до стягнення суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 120 927,26 грн, яка складається з наступного: 13 875,95 грн – заборгованість за кредитом; 107 051,31 грн – заборгованість по процентам за користування кредитом з 28.01.2014 року по 31.10.2017 року.
       На підставі викладеного, просив стягнути з відповідача на свою користь вказану заборгованість за кредитним договором та судові витрати.
Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 січня 2020 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову не надав належної оцінки усім обставинам справи, не прийняв до уваги те, що відповідач підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку погодилася з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, відповідачу відкрито картковий рахунок, видано картку з кредитним лімітом у розмірі 15 000,00 грн, якими остання користувалася на власний розсуд.
Відповідач подала до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просила рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення. 
Згідно з ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що відповідно до укладеного кредитного договору № б/н від 06.04.2013 року АТ КБ «ПриватБанк» відкрив ОСОБА_1 картковий рахунок та видав платіжну «Універсальна 55».
29.01.2014 року ОСОБА_1 було переоформлено кредитну карту на престижну - «Універсальна Gold 55 днів», відповідно до тарифів якої було надано кредит в розмірі 15 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. 
Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 квітня 2019 року у справі № 205/1216/16 позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання транзакції не чинною – задоволено в повному обсязі. 
Визнано транзакцію списання коштів у розмірі 14 005,00 грн та 559,76 грн з картки «Універсальна Gold 55 днів» № НОМЕР_1 не чинною. 
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Рішення набрало законної сили 28 травня 2019 року (а.с.83-86).
Вказаним рішенням встановлено, що 15.12.2014 року невідома особа шахрайським шляхом заволоділа коштами в сумі 14 564,76 грн, які списані з картки «Універсальна Gold 55 днів» № НОМЕР_1 , що належала ОСОБА_1 .
Як зазначає позивач і вбачається із довідки ПАТ КБ «Приватбанк» з рахунків позивача ОСОБА_1 була здійснена транзакція по списанню коштів з рахунків у розмірі 14 564,76 грн.
Після звернення позивача на гарячу лінію банку на номер 3700 звернення було зафіксовано, а картку заблоковано.
24 січня 2015 року внесені відомості до ЄРДР за ч. 1 ст. 190 КК України, згідно заяви ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка просить притягти до відповідальності невстановлену особу, яка 15.12.2014 року шахрайським шляхом заволоділа її коштами.
25 січня 2015 року розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12015040690000262 за фактом шахрайства, за заявою ОСОБА_1 про зняття грошових коштів з її картки «Приватбанк» № НОМЕР_1 в розмірі 14 553,63 грн.
Постановою слідчого СВ Ленінського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 25 січня 2016 року ОСОБА_1 визнано потерпілою у кримінальному провадженні № 12015040690000262 від 26.01.2015 року.
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку у справі стосовно клопотання відповідача про закриття провадження у справі на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, оскільки предмет позову у даній справі відрізняється від предмету позову у справі № 205/1216/16.
Згідно із розрахунком заборгованості, наданим позивачем на підтвердження своїх вимог, розмір заборгованості за кредитним договором станом на 20.05.2019 року склав 446 080,46 грн, з яких: 13 875,95 грн – заборгованість по кредиту; 427 113,51 грн – заборгованість по процентам за користування кредитом; 5 091,00 грн. – заборгованість за пенею та комісією. 
Заборгованість виникла після 16.12.2014 року, тобто після списання коштів з картки відповідача у сумі 14 553,63 грн, яке визнано не чинним заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 квітня 2019 року. Таким чином, нарахування позивачем процентів, пені та комісії після 16 грудня 2014 року на суму списання коштів (14 553,63 грн) є безпідставним. 
Встановивши зазначені обставини суд першої інстанції, керуючись положенням ст.ст.13,15,16 ЦК України, ст.ст. 81, 82 ЦПК України, обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги позивача про те, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову не надав належної оцінки усім обставинам справи, не прийняв до уваги те, що відповідач підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку погодилася з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, відповідачу відкрито картковий рахунок, видано картку з кредитним лімітом у розмірі 15 000,00 грн, якими остання користувалася, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки зазначені обставини не були підставою для відмови у задоволенні позову.
Крім того, посилання позивача стосовно особистого використання позичальником кредитних коштів у розмірі 15 000,00 грн спростовується розрахунком заборгованості, згідно якого заборгованість за договором виникла після 16.12.2014 року, тобто після списання коштів з картки відповідача у сумі 14 553,63 грн, яке визнано заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 квітня 2019 року не чинним. Таким чином, нарахування позивачем процентів, пені та комісії після 16 грудня 2014 року на суму списаних коштів (14 553,63 грн) є безпідставним.
Доводи позивача в апеляційній скарзі про те, що суд першої інстанції помилково посилався на заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 квітня 2019 року у справі № 205/1216/16, оскільки воно не набрало законної сили, не можуть бути прийняті колегією суддів до уваги, оскільки матеріалами справи свідчать про зворотне, заочне рішення 28.05.2019 року набрало чинності, що підтверджується відміткою та печаткою суду про зазначене (а.с.83-86).
Посилання позивача в апеляційній скарзі про необхідність зупинення провадження у даній справі на стадії апеляційного провадження до перегляду заочного рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 квітня 2019 року у справі № 205/1216/16 за заявою банку, не можуть бути прийняті судом до уваги з огляду на відсутність підстав для такого зупинення, передбачених положенням ст.ст. 251-252 ЦПК України.
Крім того, позивач, посилаючись в апеляційній скарзі на те, що банк звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 квітня 2019 року у справі № 205/1216/16, не надав належних доказів на підтвердження зазначених обставин.
Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Порушень норм матеріального чи процесуального права, які б могли призвести до скасування судового рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено, тому рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.
Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» – залишити без задоволення.
Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 січня 2020 року – залишити без.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів згідно ч.3 ст.389 ЦПК України. 

Головуючий О.П.Варенко

Судді: В.С.Городнича

О.В.Лаченкова