ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

23 липня 2020 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 740/517/18
Головуючий у першій інстанції – Пантелієнко В. Г.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/301/20

Чернігівський апеляційний суд у складі:
головуючого - судді Скрипки А.А.
суддів: Євстафіїва О.К., Харечко Л.К. 
секретар: Поклад Д.В.

сторони: 
позивач ОСОБА_1 
відповідач ОСОБА_2 

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області у складі судді Пантелієнко В.Г. від 28 листопада 2019 року, місце ухвалення рішення м.Ніжин, дата складання повного тексту рішення 06.12.2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частину будинку за набувальною давністю,

                             В С Т А Н О В И В:

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Ніжинської міської ради про визнання права власності на частину будинку за набувальною давністю, третя особа: ОСОБА_2 . В подальшому на адресу суду першої інстанції надійшло клопотання позивача щодо заміни в порядку статті 51 ЦПК України відповідача - Ніжинської міської ради належним відповідачем - ОСОБА_2 (а.с.107). В позовній заяві ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (а.с.108-111), позивач просив визнати за ним право власності за набувальною давністю на 2/5 частини житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 . Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 19.11.2018 року (а.с.114) замінено неналежного відповідача - Ніжинську міську раду на належного відповідача - ОСОБА_2 . Вимоги заявленого позову ОСОБА_1 обґрунтовував тим, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 його рідної тітки ОСОБА_3 спадкоємцями за заповітом житлового будинку по АДРЕСА_1 були ОСОБА_2 - 3/5 частини даного будинку та дочка позивача ОСОБА_4 - 2/5 частини даного будинку. Дочка позивача ОСОБА_4 спадщину не прийняла у зв`язку з виїздом за кордон. Позивач вказував, що він та його дружина за свої кошти організували поминальні обіди, поставили пам`ятник. ОСОБА_5 не встигла написати заповіт, тому спадщину прийняла її рідна сестра ОСОБА_3 . Після смерті ОСОБА_5 ОСОБА_3 заявила, що їй спірна половина будинку не потрібна, тому вона віддає її сім`ї позивача. ОСОБА_3 продовжувала проживати у своїй частині будинку, в якій в даний час проживає сім`я відповідача. Позивач зазначає, що з 1993 року, в рік смерті ОСОБА_5 , він разом зі своєю сім`єю почали обробляти земельну ділянку, якою раніше користувалась ОСОБА_5 , при цьому в спірній частині будинку вони не проживали, але користувались нею влітку, коли приходили працювати на земельній ділянці. У позовній заяві ОСОБА_1 стверджує, що в 2006 році він почав робити ремонт та реконструкцію будинку, в 2010 році він розібрав ганок та на його місці побудував кухню. В період з 2010 року по 2015 рік позивач демонтував грубу всередині будинку, зробив додаткову перегородку в житловому приміщенні, арку, замінив всі дерев`яні вікна на пластикові, перекрив підлогу, стелю, поставив новий паркан, обклав свою частину будинку сайдингом, демонтував старий хлів, поставив нову дерев`яну вбиральню. На даний час 2/5 частини будинку відокремлені від частини будинку, яка належить іншому співвласнику ОСОБА_2 . Позивач облаштував окремий вихід, двір, огорожу, водопостачання, сплачує послуги з електропостачання, податок на землю. 

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 28.11.2019 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частину будинку за набувальною давністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції від 28.11.2019 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заявлені позовні вимоги. Доводи апеляційної скарги вказують, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, ухваленим з неправильним застосуванням норм матеріального права, при цьому висновки суду не відповідають обставинам справи. В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що відповідач ОСОБА_2 ні в 2004 році, ні в 2009 році, через 5 років після відкриття спадщини, не вважав себе спадкоємцем за законом, який прийняв спадщину на спірних 2/5 частин будинку. Доводи апеляційної скарги стверджують, що відповідач безпідставно вважає, що оскільки спадкоємець за заповітом ОСОБА_4 не прийняла спадщину, то ОСОБА_2 є таким, що прийняв спадщину за законом, і тому має право на отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на 2/5 частини будинку АДРЕСА_1 . Доводи апеляційної скарги вказують, що має місце невідповідність висновків рішення суду першої інстанції обставинам справи, при цьому суд першої інстанції необґрунтовано не прийняв до уваги показання свідків, які підтвердили обґрунтованість вимог заявленого позову. Також суд першої інстанції необґрунтовано не прийняв до уваги надані позивачем фотографії на підтвердження проведеного у будинку ремонту. При цьому ОСОБА_1 зазначає, що підтвердженням його добросовісного, відкритого та безперервного володіння спірним нерухомим майном є відсутність претензій з боку інших осіб щодо володіння та користування ним спірною частиною будинку протягом 25 років, оплата рахунків за електроенергію та акт технічної перевірки засобу обліку. В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 не погоджується із висновком суду першої інстанції відносно того, що він був обізнаний щодо наявності спадкоємця на спірне нерухоме майно та вказує, що його дочка ОСОБА_4 не прийняла спадщину за заповітом на спірні 2/5 частини вказаного будинку, при цьому ОСОБА_2 не є спадкоємцем 2/5 частин будинку. Доводи апеляційної скарги вказують, що висновки суду першої інстанції не узгоджуються із положеннями статей 1223, 1270 ЦК України. В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 не погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні вимог заявленого позову, оскільки він добросовісно заволодів чужим майном і продовжував відкрито та безперервно володіти нерухомим майном більше 10 років, як це передбачено статтею 344 ЦК України. При цьому ОСОБА_1 зазначає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми права при вирішенні даного спору по суті та помилково послався на висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 14.05.2019 року у справі №910/17274/17, оскільки в даній справі були наявні інші правовідносини.  

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача - адвокат Семенок В.І. підтримав доводи та вимоги поданої апеляційної скарги. 

В судове засідання апеляційного суду позивач ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 , належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду даної справи (а.с.260,261), не з`явились. Відповідно до приписів ч.2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.  

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасника судового розгляду даної справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Як вбачається із оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 28.11.2019 року, відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частину будинку за набувальною давністю, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги заявленого позову не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду даної справи.         

Відповідно до приписів ч.4 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 (а.с.8), яка була тіткою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Як вбачається з матеріалів спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.44), згідно заповіту від 03.02.1994 року, ОСОБА_3 заповіла ОСОБА_4 2/3 житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . За заповітом ОСОБА_3 від 21.01.1999 року (а.с.43), 3/5 житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 заповіла ОСОБА_2 
ОСОБА_2 11.01.2006 року було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом (а.с.22) на спадкове майно - 3/5 частини житлового будинку АДРЕСА_1 .
Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 03.11.2009 року, яке набрало законної сили 17.11.2009 року (а.с.23-24), ОСОБА_4 було визначено додатковий строк терміном 2 місяці, з дня вступу рішення в законну силу, для подачі заяви до Ніжинської міської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини по заповіту після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
По справі встановлено та не заперечується сторонами, що ОСОБА_4 , яка є дочкою позивача, не прийняла спадщину після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 . 
Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с.11-12), власником 3/5 частин будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , є ОСОБА_2 , власником 2/5 частин вказаного будинку зазначено ОСОБА_3 (особа померла).  
В обгрунтування вимог заявленого до ОСОБА_2 позову про визнання за ОСОБА_1 права власності на 2/5 частини будинку, розташованого по АДРЕСА_1 за набувальною давністю, позивач вказував, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 його рідної тітки ОСОБА_3 спадкоємцями за заповітом житлового будинку по АДРЕСА_1 були ОСОБА_2 - 3/5 частини вказаного будинку та ОСОБА_4 , дочка позивача - 2/5 частини даного будинку. Дочка позивача ОСОБА_4 спадщину не прийняла у зв`язку з виїздом за кордон, при цьому позивач протягом більше 10 років володіє та користується 2/5 частинами даного будинку. 

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.
За приписами статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. 
Право на ефективний судовий захист регламентовано також статтею 2 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року та статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР ”Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції”.
Відповідно до положень частини 1 статті 4 ЦПК України, яка регламентує право на звернення до суду за захистом, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно положень ч.4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 року в справі №372/51/16-ц, провадження №14-511цс18, зроблено висновок, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. 
Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів і обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, як вказано у висновках Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17.04.2018 року у справі №523/9076/16-ц. Суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу, як співвідповідача. 
За теоретичним визначенням ”відповідач” - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.
Частиною першою статті 51 ЦПК України передбачено, що суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.
Визначення предмета, підстав позову та відповідача у спорі - це право, яке належить позивачу (стаття 13 ЦПК України). Установлення обґрунтованості позову - це обов`язок суду, який здійснюється під час розгляду справи.
Отже, за приписами закону, позивач самостійно визначається з колом осіб, які є відповідачами у справі.
За змістом норм цивільного процесуального права, з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та принципу змагальності сторін, на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому суд під час розгляду справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі, як співвідповідачів та повинен вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.
Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно зі специфікою спірних правовідносин), суд відмовляє у задоволенні позову.
Частиною 4 статті 12 ЦПК України регламентовано, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Виходячи із приписів статті 51 ЦПК України, залучення до участі у справі співвідповідачів, заміна неналежного відповідача можливі лише при розгляді справи у суді першої інстанції за клопотанням позивача.

Оскільки розгляд справи покладається на суд першої інстанції, а в апеляційному порядку здійснюється перегляд судового рішення, під час апеляційного перегляду справи позивач не вправі змінювати позовні вимоги шляхом їх збільшення, апеляційний суд не може залучати до участі у справі іншого або додаткового відповідача, зміни у складі учасників процесу можуть мати місце на відповідній стадії процесу лише у прямо передбачених цивільним процесуальним законом випадках.         
Таким чином, за захистом своїх порушених прав особа може звернутись до суду не в будь-який спосіб, а в той, що передбачений законом, правомірній вимозі відповідає обов`язок належного відповідача усунути порушення права. 

Як вбачається з матеріалів справи (а.с.232-234), на запит апеляційного суду     Бахмацькою     районною     державною    нотаріальною    конторою Північно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м.Суми) було надано копію звернення ОСОБА_2 від 13.08.2019 року стосовно видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку будинку АДРЕСА_1 , який належав померлій ОСОБА_3 . 
Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії державного нотаріуса Ніжинської міської нотаріальної контори Чернігівської області від 19.08.2019 року (а.с.234), відмовлено ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 2/5 частки житлового будинку в АДРЕСА_1 , у зв`язку із наявністю спору про право стосовно спадкового будинку, який перебуває на розгляді у суді. 

Приписами ч.1 статті 1268 ЦК України регламентовано, що спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Строки для прийняття спадщини визначені приписами статті 1270 ЦК України.
Відповідно до ч.1 статті 1277 ЦК України, у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

По справі встановлено та не заперечується сторонами, що ОСОБА_4 , яка є дочкою позивача, не прийняла спадщину після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 - 2/5 частини будинку, розташованого по АДРЕСА_1 . Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 19.11.2018 року (а.с.114) замінено неналежного відповідача - Ніжинську міську раду на належного відповідача - ОСОБА_2 . В позовній заяві ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (а.с.108-111), позивач просив визнати за ним право власності за набувальною давністю на 2/5 частини житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 . Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії державного нотаріуса Ніжинської міської нотаріальної контори Чернігівської області від 19.08.2019 року (а.с.234), відмовлено ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 2/5 частки житлового будинку в АДРЕСА_1 , у зв`язку із наявністю спору про право стосовно спадкового будинку, який перебуває на розгляді у суді. 
Необхідно зазначити, що суд першої інстанції не прийняв до уваги вказані вище обставини, положення ч.1 статті 1277 ЦК України та за клопотанням позивача ухвалою від 19.11.2018 року (а.с.114) замінив відповідача - Ніжинську міську раду на відповідача ОСОБА_2 , розглянувши при цьому позов без участі належного співвідповідача - Ніжинської міської ради. Вказана особа не залучена позивачем до участі у справі у належному статусі, при цьому предметом позову є питання, які фактично стосуються і впливають на її права, обов`язки та інтереси.     
Зважаючи на те, що апеляційний суд не має процесуальних повноважень щодо залучення до участі у справі співвідповідача, у апеляційного суду відсутня можливість вирішувати питання про його права та обов`язки шляхом ухвалення судового рішення.

Відповідно до приписів ч.4 статті 367 ЦПК України, яка регламентує межі розгляду справи судом апеляційної інстанції, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Приймаючи до уваги п.4 ч.1, п.4 ч.3 статті 376 ЦПК України, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити частково. При цьому рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 28.11.2019 року змінити в частині мотивів та підстав відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частину будинку за набувальною давністю.  

За даних обставин, виходячи із положень ч.4 статті 367, п.4 ч.3 статті 376 ЦПК України, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо обґрунтованості вимог заявленого позову, доведеності обставин, що підлягають доказуванню, інших обставин по суті спору не підлягають перевірці за наявності процесуальних порушень та не впливають на висновок про необхідність відмови у задоволенні позову. Позов у справі за відсутності належного співвідповідача не міг бути вирішений по суті відповідно до закону незалежно від того, якими фактичними обставинами та правовими нормами він обґрунтовувався. При цьому необхідно зазначити, що приписами статті 51 ЦПК України, яка регламентує залучення до участі у справі  співвідповідача, не передбачено залучення до участі у справі співвідповідача на стадії апеляційного розгляду справи.     

Керуючись статтями: 367, 368, 374; п.4 ч.1,ч.2 статті 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

                            П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 28 листопада 2019 року змінити в частині мотивів та підстав відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частину будинку за набувальною давністю.  

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.   

Дата складення повної постанови - 24.07.2020 року.

Головуючий:                                           Судді: