ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 761/40748/19                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Притула Н.Г.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  21 липня 2020 року                                                                                            м. Київ
          Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача:                                        Аліменка В.О.
суддів:                                                                              Бєлової Л.В., Кучми А.Ю.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 лютого 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправною та скасування постанови, -
В С Т А Н О В И Л А:
           ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив: 
- визнати протиправною та скасувати Постанову Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 01.10.2019 року № ПАН-143/38-038/19/38-16960/19 про  визнання ОСОБА_1 виним у вчиненні адміністративного првопорушення передбаченого ч. 1 ст. 166-19 КУпАП та накладення адміністратвиного стягнення у вигляді штрафу;
- закрити провадження в справі про адміністративне правопорцшення;
- повернути ОСОБА_1 сплачені грошові кошти в сумі 8500, 00 грн.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 14 лютого 2020 позов задоволено частково: 
скасувано Постанову Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 01.10.2019 року № ПАН-143/38-038/19/38-16960/19 про  визнання ОСОБА_1 виним у вчиненні адміністративного првопорушення передбаченого ч. 1 ст. 166-19 КУпАП та накладення адміністратвиного стягнення у вигляді штрафу;
- закрито провадження в справі про адміністративне правопорцшення.
Не погоджуючись з вказаним рішенням Фонд гарантування вкладів фізичних осіб подав апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржуване рішення в частині задоволення позовних вимог, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що 01 жовтня 2019 року завідувачем сектору застосування адміністративно-господарських санкцій та накладання адміністративних штрафів департаменту дистанційного та інспекційного моніторингу діяльності банків Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ОСОБА_2 складено протокол відносно ОСОБА_1 , який займає посаду заступника голови правління Акціонерного товариства «Сбербанк» та зазначено, що в порушення вимог абзацу 5 пункту 2 розділу ІІІ Положення про порядок ведення реєстру учасників Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 12.07.2012 №7, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07.09.2012 за №1547/21859 (далі - Положення), відповідно до якого у разі змін інформації щодо материнської компанії та/або її рейтингів учасник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) зобов`язаний надати до Фонду інформацію щодо таких змін протягом 30 календарних днів з дати їх виникнення, не забезпечив своєчасного повідомлення Фонду про зміни інформації щодо рейтингів материнської компанії, а саме про присвоєння рейтингу материнській компанії, яке відбулось 12.02.2019 року, Фонд повідомлено 10.09.2019 року - повідомлення Банку від 10.09.2019 року №14499/4/22-4у, що свідчить про порушення керівником банку порядку подання відомостей до Фонду, чим ОСОБА_1 порушив ч.1  ст.166-19 КУпАП.
Протокол не містить відомостей, що ОСОБА_1 був ознайомлений з його змістом та міг надати пояснення щодо суті порушення, відсутні відомості що ОСОБА_1 роз`яснені права та обов`язки визначені  статтею 268 КУпАП.
В протоколі не зазначено про додатки до нього.
В цей же день заступник директора-розпорядника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Оленчик А . Я. , розглянувши зазначений протокол та додані до нього документи вирішив притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1  ст.166-19 КУпАП  у вигляді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8 500,00 грн.
ОСОБА_1 на розгляді протоколу присутній не був. Суду не надано доказів, що позивача було повідомлено про час та місце розгляду протоколу.
В той же час, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 був повідомлений про розгляд справи про адміністративне правопорушення, який мав відбутися 04.10.2019 року о 11 год. 30 хв.
Суд першої інстанції не отримав від відповідача пояснень з приводу перенесення розгляду адміністративної справи з 04.10.2019 року на 01.10.2019 року.
На виконання постанови позивач 04.10.2019 року сплатив штраф в сумі 8 500,00 грн.
Крім того, листом від 04.10.2019 року №15889/5/15 АТ «Сбербанк» повідомив Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про вжиття заходів щодо недопущення порушень законодавства про систему гарантування вкладів фізичних осіб у подальшій роботі.
Позивач, вважаючи протиправною постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, звернулась до суду першої інстанції з даним адміністративним позовом.  
Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що оскільки правопорушення, вчинене позивачем, не носить характер триваючого та на час винесення спірної постанови відповідача закінчилися строки притягнення до адміністративної відповідальності, визначені у ч. 1 ст. 38 КУпАП, позивача протиправно притягнуто до адміністративної відповідальності, у зв`язку із чим постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закриттю. 
Апелянт у своїй скарзі зазначає, що оскаржувана постанова Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу є законною та обґрунтованою, прийнята на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначений законодавством України. 
Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Частиною 3 ст. 16619 КУпАП встановлено, що невнесення або несвоєчасне внесення банком збору до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб тягнуть за собою накладення штрафу на керівника банку в розмірі від чотирьохсот до тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності, застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного спливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Поряд із цим, пунктом 7 статті 247 КУпАП визначено, що провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.
Відповідно до ч. 1 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).
Таким чином, у ст. 38 КУпАП закріплено, що початком відліку часу для накладення адміністративного стягнення є день вчинення адміністративного правопорушення. Вказана стаття не передбачає інших умов відліку цього часу, крім як для триваючих правопорушень.
Триваюче правопорушення - це проступок, пов`язаний з тривалим, неперервним невиконанням обов`язків, передбачених законом. Тобто, триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно вчиняє правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов`язків. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку усунення стану за якого об`єктивно існує цей обов`язок, виконанням обов`язку відповідним суб`єктом або припиненням дії відповідної норми закону.
Так, колегія суддів зауважує, що несвоєчасне повідомлення ФГВФО про зміни інформації щодо рейтингів материнської компанії, а саме про присвоєння рейтингу материнській компанія є однократним, разовим порушенням Закону, немає триваючого характеру та не виражається у триваючому неперервному порушенні Закону як-то невиконання обов`язків визначених правовою нормою протягом певного часу.
Отже, оскільки правопорушення, вчинене позивачем, не носить характер триваючого та на час винесення спірної постанови відповідача закінчилися строки притягнення до адміністративної відповідальності, визначені у ч. 1 ст. 38 КУпАП, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивача протиправно притягнуто до адміністративної відповідальності.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 11.12. 2018 у справі № 242/924/17 та від 11.04.2018 у справі № 804/401/17.
На підставі вищевикладеного, беручи до уваги встановлені під час судового розгляду справи обставини, колегія суддів дійшла висновку про протиправність притягнення позивача до адміністративної відповідальності, а тому оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення підлягає скасуванню, з закриттям провадження по справі про адміністративне правопорушення.
При цьому, аргументи апеляційної скарги Фонду гарантування вкладів фізичних осіб є безпідставними та необґрунтованими, носять формальний характер і не ґрунтуються ні на фактичних обставинах, ні на вимогах закону та спростовуються матеріалами справи. Крім того, апеляційна скарга не містить посилань на обставини, передбачені статтями 317-319 КАС України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.
Також, судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.
Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. 
Керуючись ст.ст. 229, 243, 244, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - залишити без задоволення, а рішення вченківського районного суду м. Києва від 14 лютого 2020 року-  без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328, 329 КАС України.

          Суддя-доповідач                                                             В.О. Аліменко

          Судді                                                                                 Л.В. Бєлова

                                                                                          А.Ю. Кучма

Повний текст постанови складено 21 липня 2020 року.