У Х В А Л А        
 
17 червня 2020 року
м. Київ
 
справа № 199/1904/19
провадження № 61-8464ск20  
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Стрільчука В. А., розглянувши касаційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 17 липня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 квітня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
встановив:
07 березня 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»  (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості.
Позов мотивовано тим, що 27березня 2011 року  ОСОБА_1  з метою отримання банківських послуг звернулась до АТ КБ «ПриватБанк» та підписала Заяву б/н від 27 березня 2011 року і отримала кредит у розмірі 5000, 00 грн              у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36, 00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. 
ОСОБА_1 належним чином не виконувала умови кредитного договору,             у зв`язку з чим станом на 31 січня 2019 року прострочена заборгованість за кредитним договором становить 138 798, 06 грн. Посилаючись на те, що законодавством не передбачено вимагати від божника повернення повної суми заборгованості та кредитодавець має право на свій розсуд вимагати від боржника будь-яку частину заборгованості, позивач просив стягнути з відповідача на користь АТ КБ«ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від                27 березня 2011 року б/н у розмірі 125 764, 23 грн, яка складає: 4933, 96 грн - заборгованість за кредитом; 120 830, 27 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом з 27 березня 2011 року по 30 грудня 2018 року, разом із судовими витратами у розмірі 1 921, 00 грн, оскільки на вимоги позивача ОСОБА_1  заборгованість не погасила та від виконання своїх зобов`язань ухиляється. 
Заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду містаДніпропетровська від 17 липня 2019 року позовні вимоги АТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості задоволено частково.
Стягнуто із  ОСОБА_1  на користь АТ КБ«ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 27 березня 2011 року у розмірі 4 933, 96 грн, яка складає заборгованість за тілом кредиту, а також 1 921 ,00 грн витрат по сплаті судового збору, а всього 6 854, 96 грн. 
В задоволенні решти позовних вимогАТ КБ«ПриватБанк відмовлено.
Постановою Дніпровськогоапеляційного суду від 22 квітня 2020 року вказане рішення суду першої інстанції залишено без змін в частині незадоволених позовних вимог щодо стягнення відсотків за користування кредитом, в іншій частині не переглядалося.
28 травня 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» направило засобами поштового зв`язку до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу на заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 17 липня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 квітня 2020 року, в якій просило скасувати оскаржувані судові рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення відсотків за користування кредитом та ухвалити у цій частині нове, яким задовольнити вказані вимоги.
Заявник зазначив, що дана справаоскаржується з підстав, передбачених підпунктами «а» та «в» пункту 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) .
У касаційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» посилається на те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки судами не взято до уваги постанови Верховного Суду від 23 грудня 2019 року у справі № 572/1169/17, від 04 грудня 2019 року у справі № 750/6058/17-ц, від 19 вересня 2019 року у справі                      №127/7543/17, від 12 лютого 2020 року у справі №382/327/18-ц. 
Крім цього, заявник зазначає, що справа має для банку виняткове значення, оскільки невиконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором, тягне загрозу повернення банком залучених коштів вкладникам та ставить під загрозу репутацію банку, що перешкоджає його стабільній роботі, обмежує права та порушує майнові інтереси.
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах         з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України). 
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» встановлено, що з 01 січня 2020 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 2 102 грн.
Ціна позову в цій справі становить 125 764, 23 грн, що станом на 01 січня 2020 року не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102 грн х 250 = 525 500 грн).
Наведені у касаційній скарзіобставини, передбачені підпунктом «а» пункту               2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки у судових рішенняхВерховного Суду, на якіпосилається заявник, встановлені обставини, які не              є тотожними обставинам, встановленим судами в цій справі, а тому викладені         у цихсудових рішенняхвисновки не підлягають беззастережному застосуванню    у цій справі.
Доводи касаційної скарги не свідчать про наявність підстав, передбачених підпунктом «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. Незгода заявника з оскаржуваними судовими рішеннями в цілому, за відсутності інших обставин, не може розглядатися як обставина, що впливає на визначення справи як такої, що має виняткове значення, оскільки це може бути оцінкою сторони щодо кожної конкретної справи, учасником якої вона є. Посилання заявника у касаційній скарзі на те, що судові рішення у цій справі перешкоджають роботі банку, обмежують його права та порушують майнові інтереси, без надання відповідних доказів на підтвердження цих обставин не свідчать про наявність виняткового значення справи для АТ КБ «ПриватБанк».
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє              у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і вони не підлягають касаційному оскарженню, то у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.
Верховним Судом взято до уваги, що під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження)              у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.
Керуючись статтею 129 Конституцій України, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
ухвалив:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення                            Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 17 липня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 квітня 2020 року     у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                               М. Ю. Тітов
 
                                                                                                          С. О. Карпенко
 
                                                                                                          В. А. Стрільчук