ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2018/20 Справа № 208/7140/17 	  	Суддя у 1-й інстанції - Івченко Т. П. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2020 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді Єлізаренко І.А.
суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В. 
за участю секретаря Черкас Є.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на заочне рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 09 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення суми авансу,-

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми авансу.
В обґрунтування позовних вимог позивач ОСОБА_2  посилалися на те, що 22 квітня 2016 року він та   ОСОБА_1  домовилися  про те, що він надає відповідачу, завдаток у розмірі 500 доларів США, а відповідач, зобов`язується продати йому за 5 000 доларів США житловий будинок з будівлями і спорудами для його обслуговування розташований на земельній ділянці за адресою:  АДРЕСА_1 . На виконання домовленостей він передав ОСОБА_1  завдаток в сумі 500 доларів США, в якості забезпечення продажу-купівлі вказаного домоволодіння, про що відповідачем власноруч була складена розписка від 22 квітня 2016 року. У серпні 2016 року відповідачем було поставлено умову укладання договору купівлі-продажу зазначеного будинку та збільшено розмір завдатку до 2000 доларів США.  Він погодився з вимогами ОСОБА_1  та гроші в сумі 1500 доларів США були передані ним відповідачу, на підтвердження чого складено розписку від 04 вересня 2016 року, в якій зазначено, що ОСОБА_1  додатково отримав від нього завдаток у розмірі 1500 доларів США. Всього він передав, а   ОСОБА_1  отримав завдаток в сумі 2000 доларів США за двома розписками. За вищевказаними розписками не встановлена дата до якої сторони мають укласти договір купівлі-продажу житлового будинку, а тому позивач вважає, що попередній договір не був укладений сторонами, оскільки термін виконання зобов`язання, є суттєвою умовою договору. 15 вересня 2016 року за погодженням з відповідачем він переїхав до житлового будинку за адресою:  АДРЕСА_1 , перевіз у будинок свої особисті речі та деякі меблі для задоволення побутових потреб і почав у ньому мешкати. Вони  фактично домовилися щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу будинку, що підтверджується письмовими доказами і фактом отримання в користування будинку та відбулося часткове виконання договору.   У подальшому він звернувся до ОСОБА_1  для виконання умов договору, а саме його нотаріального посвідчення, але відповідач  уникав такого посвідчення, мотивуючи це зміною ринкових цін на нерухомість та вимагаючи сплати ще додаткових сум завдатку. 03 листопада 2016 року він був змушений виїхати з житлового будинку, за який вже сплатив відповідачу 2 000 доларів США, при цьому на вимогу повернути хоча б внесені, як завдаток грошові кошти, відповідач відмовлявся виконувати законні вимоги . Згодом, відповідач  продав житловий будинок за адресою:  АДРЕСА_1   іншим особам. Таким чином, відповідач свої зобов`язання не виконав. Купівлю-продаж житлового будинку в порушення домовленості належним чином не оформив. Договір купівлі-продажу будинку в належному вигляді між ними не було укладено, ніякого зобов`язання у позивача з виплати відповідачу вартості будинку не виникло.  Згідно розписок від 06 жовтня 2016 року, 15 листопада 2016 року,  ОСОБА_3  та ОСОБА_4  здійснили перевіз майна, особистих речей та деяких меблів до будинку, а також вивіз майна із будинку, на що позивачем були сплачені грошові кошти у розмірі 3000 грн. і 3000 грн., всього - 6 000 грн., що, вважає, є збитками, які стали такими в результаті протиправної поведінки відповідача. Крім того, на земельній ділянці розташованій під житловим будинком зберігався шлакоблок кількістю 100 шт., який відповідач також продав позивачу за обумовленою ціною 5 грн. за 1 шт. і за який позивачем були сплачені грошові кошти у сумі 500 грн. Проте, після виїзду з домоволодіння відповідач вдруге продав шлакоблок іншим людям. Бажаючи врегулювати питання мирним шляхом, позивач неодноразово телефонував, зустрічався з відповідачем, щоб вирішити всі питання та запобігти звернення до суду про стягнення з відповідача в примусовому порядку зазначених грошових коштів, але відповідач в поверненні грошових коштів  відмовився. 26 травня 2017 року відповідачу була направлена вимога щодо повернення безпідставно отриманих грошових коштів у сумі 2 000 доларів США, однак відповіді на нього до сьогоднішнього дня так і не надійшло. На підставі викладеного, ОСОБА_2 просив суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь суму авансу внесеної за житловий будинок у подвійному розмірі 4000 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ на 24 вересня 2018 року – 112 240 грн., витрат з перевезення майна – 12 000 грн., витрат з придбання шлакоблоку – 1 000 грн., моральної шкоди – 10 000 грн., а всього 135 240 грн. та понесені судові витрати, пов`язані із сплатою судового збору в розмірі 1288 грн. 80 коп.
Заочним рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 09 листопада 2018 року було задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 . Стягнуто з  ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою:  АДРЕСА_2  суму авансу внесеної за житловий будинок в розмірі:1) у подвійному розмірі: авансу в сумі 4000,00 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ на 24 вересня 2018 року – 112 240 грн.; витрат з перевезення майна – 12 000 грн.; витрат з придбання шлакоблоку – 1 000 грн.; 2) моральної шкоди – 10 000 грн. Всього на суму: 135 240 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 понесені судові витрати, пов`язані із сплатою судового збору в розмірі 1288 грн. 80 коп.
Додатковим рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 09 листопада 2018 року було стягнуто з  ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою:  АДРЕСА_2  на користь  ОСОБА_2 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючого за адресою:  АДРЕСА_3  - суму авансу внесеної за житловий будинок в розмірі: 1) у подвійному розмірі: авансу в сумі 4000,00 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ на 24 вересня 2018 року – 112 240 грн.; витрат з перевезення майна – 12 000 грн.; витрат з придбання шлакоблоку – 1 000 грн.; 2) моральної шкоди – 10 000 грн. Всього на суму: 135 240 грн. Стягнуто з  ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою:  АДРЕСА_2  на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , понесені судові витрати, пов`язані із сплатою судового збору в розмірі 1288 грн. 80 коп.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить заочне рішення суду від 09 листопада 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити з наступних підстав.
Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи між сторонами була досягнута домовленість щодо продажу належного позивачу будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
З матеріалів справи вбачається, згідно розписки від 22 квітня 2016 року ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_2 500 доларів (завдаток) в рахунок продажу будинку (а.с.162).
Згідно розписки від 04 вересня 2016 року ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_2 1 500 доларів (завдаток) в рахунок продажу будинку (а.с.163).
У вересні 2016 року позивач переїхав до вказаного будинку та згідно розписок від 06 жовтня 2016 року, 15 листопада 2016 року, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 здійснили перевіз майна, особистих речей та деяких меблів позивача до будинку, а в подальшому і вивіз майна із будинку, за що позивачем були сплачені грошові кошти, відповідно 3000 грн. і 3000 грн., всього - 6 000 грн. (а.с.14-17).
В подальшому договір купівлі-продажу вказаного будинку між сторонами укладено не було, та позивач просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 на свою користь суму авансу внесеної за житловий будинок у подвійному розмірі - 4000 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ на 24 вересня 2018 року – 112 240 грн., витрат з перевезення майна – 12 000 грн., витрат з придбання шлакоблоку – 1 000 грн., моральної шкоди – 10 000 грн., а всього 135 240 грн. та понесені судові витрати, пов`язані із сплатою судового збору в розмірі 1288 грн. 80 коп.
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції посилався на їх доведеність та обґрунтованість, однак погодитися з такими висновками суду неможливо, оскільки суд дійшов них за неповного засування обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального права, що відповідно до ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.
       Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог — відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
       У силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
       Згідно із частинами першої, третьою статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.         Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.
       Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
       Згідно зі ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.
       Відповідно до змісту вказаної норми ознакою завдатку є те, що він одночасно виступає способом платежу, способом забезпечення виконання зобов`язання обома його сторонами, а також доказом факту укладення договору.
       Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договорів купівлі-продажу будинку.
       Статтею 571 ЦК України передбачено правові наслідки порушення або припинення зобов`язання, забезпеченого завдатком. Якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора. Якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості. Сторона, винна у порушенні зобов`язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором. У разі припинення зобов`язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню.
       Отже, у разі коли сторони лише домовилися укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються авансом і мають бути повернуті в тому розмірі, в якому вони надавалися. Внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише у випадку, якщо таке зобов`язання випливає із договору, укладеного сторонами.
       Оскільки договір купівлі-продажу будинку, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі укладений не був, передані позивачем відповідачу грошові кошти не є завдатком в розумінні ст. 570 ЦК України, а є авансом.
       Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 13 лютого 2013 року № 6-176цс12, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України враховується іншими судами при застосуванні таких норм права.
Встановлено, між сторонами була досягнута домовленість щодо продажу належного позивачу будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
З матеріалів справи вбачається, згідно розписки від 22 квітня 2016 року відповідач ОСОБА_1 отримав від позивача ОСОБА_2 500 доларів (завдаток) в рахунок продажу будинку (а.с.162).
Згідно розписки від 04 вересня 2016 року ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_2 1 500 доларів (завдаток) в рахунок продажу будинку (а.с.163).
У вересні 2016 року позивач переїхав до вказаного будинку та згідно розписок від 06 жовтня 2016 року, 15 листопада 2016 року, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 здійснили перевіз майна, особистих речей та деяких меблів позивача до вказаного будинку, а в подальшому і вивіз майна із будинку, за що позивачем були сплачені грошові кошти, відповідно 3000 грн. і 3000 грн., всього - 6 000 грн. (а.с.14-17).
Попередній договір купівлі-продажу будинку у встановленому законом порядку між сторонами у справі не укладався. 
Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 14 грудня 2016 року, що розташований за адресою АДРЕСА_1 , вказаний будинок було продано позивачем ОСОБА_1 ОСОБА_5 (а.с.172, 173).
Таким чином, між сторонами у справі договір купівлі-продажу будинку у встановленому законом порядку укладено не було.
       Оскільки договір купівлі-продажу будинку, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі укладений не був, передані позивачем відповідачу грошові кошти не є завдатком в розумінні ст. 570 ЦК України, а є авансом.
Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 13 лютого 2013 року № 6-176цс12.
Тому, сума, яка була сплачена позивачем ОСОБА_2 відповідачу ОСОБА_1 в рахунок купівлі будинку є авансом, розмір якого становить 2000 доларів США та який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Стосовно вимог позивача про стягнення з відповідача витрат за перевезення майна, особистих речей та деяких меблів у розмірі 12000 грн., також витрат на придбання шлакоблоку 1000 грн. слід зазначити.
       Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
       Звернувшись до суду із вказаними позовними вимогами, позивач ОСОБА_2 зазначив, що 15 вересня 2016 року, за погодженням з відповідачем, він переїхав до житлового будинку, який відповідач мав йому продати, за адресою: АДРЕСА_1 , перевіз у будинок свої особисті речі та деякі меблі для задоволення побутових потреб і почав у будинку проживати. Потім позивач перевіз вказане майно із будинку відповідача, оскільки договір купівлі-продажу будинку укладено не було. 
       Відповідно до розписки від 06 жовтня 2016 року ОСОБА_4 перевозив майно ОСОБА_2 із АДРЕСА_4 у жовтні місяці 6 числа автомобілем газель будка за виконану роботу отримав 1000 грн. (а.с.14).
       Згідно із розпискою від 15 листопада 2016 року ОСОБА_4 перевозив майно ОСОБА_2 із АДРЕСА_4 у листопаді місяці 15.11.2016 року автомобілем газель будка за надані послуги роботу отримав 2000 грн. (а.с.15).
       Відповідно до розписки від 06 жовтня 2016 року ОСОБА_3 перевозив майно ОСОБА_2 із АДРЕСА_4 у жовтні місяці 6 числа своїм автомобілем ГАЗ 3129 волга з причепом за надані послуги отримав 2000 грн. (а.с.16).
       Згідно з розпискою від 15 листопада 2016 року ОСОБА_3 перевозив майно ОСОБА_2 із АДРЕСА_4 у жовтні місяці 15.11.2016 року своїм автомобілем ГАЗ 3129 волга з причепом за надані послуги отримав отримав 1000 грн. (а.с.17).
       Відповідно до ч. ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
       Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
       Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
       Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Слід зазначити, попередній договір купівлі-продажу будинку у встановленому законом порядку між сторонами у справі не укладався, а тому позивачем не було надано суду належних доказів на підтвердження спричинення відповідачем йому матеріальної шкоди, спричиненої в результаті перевезенням речей позивача, розмір якої позивач визначає у подвійному розмірі — 12 000 грн. 
       Також матеріали справи не місять належних доказів на підтвердження сплати позивачем відповідачу 500 грн. за придбаний шлакоблок, який у подальшому було продано відповідачем іншій особі. 
       Стосовно позовних вимог позивача про відшкодування моральної шкоди у розмірі 10000 грн. слід зазначити наступне.
       Відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
       У частині 3 ст.23 ЦК України зазначено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
       Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
У п.п. 1, 3 Постанови Пленуму Верховного суду України “Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди” №4 від 31 березня 1995 року розяснено, що встановлене цією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Тому суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із законом, вирішення справ, пов`язаних з відшкодуванням шкоди. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних них страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні шості, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з ми людьми, при настанні інших негативних наслідків.
       Рішенням Європейського суду з прав людини «Ромашов проти України» від 27 липня 2004 року встановлено, що само по собі визнання факту порушення права не є достатньою сатисфакцією, оскільки в результаті такого порушення особа зазнає певної моральної шкоди.
       Враховуючи обставини у даній справі, позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження спричинення йому відповідачем моральної шкоди, яку позивач оцінює у 10000 грн.
Суд першої інстанції на вищезазначене належної уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 .
       За таких обставин, враховуючи вищевикладене апеляційну скаргу слід задовольнити, заочне рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 09 листопада 2018 року та додаткове рішення від 09 листопада 2018 року Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 .
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
       Заочне рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 09 листопада 2018 року та додаткове рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 09 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення суми авансу — скасувати.
       Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення суми авансу — задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 - суму авансу внесеної за житловий будинок у розмірі 2000 доларів США
В іншій частині позовних вимог ОСОБА_2 - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 640 грн. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя 
       
Судді