КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
1[1]

Номер справи : 759/8533/19
Номер провадження : 33/824/110/2020  
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП      
    
П О С Т А Н О В А
Іменем   України
 
07 вересня 2020 року                                                                                       м. Київ
 
Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Новов С.О., за участю особи притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника - адвоката Жукова В.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення  за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 - адвоката Жукова В.В. на постанову судді Святошинського районного суду     м. Києва від 05 червня 2019 року,
 
в с т а н о в и в :
 
Відповідно до постанови судді Святошинського районного суду               м. Києва від 05 червня 2019 року,
ОСОБА_1 , який народився   ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою:                АДРЕСА_1 , 
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в дохід держави у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) грн. 00 коп. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
Цією ж постановою суддя стягнув з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави  у розмірі 384, 20 гривень.
Як встановлено постановою судді, ОСОБА_1 26.04.2019 року, приблизно о 01:35 год., керуючи транспортним засобом марки «Фольцваген», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухався по просп. Перемоги, 88/6, з ознаками наркотичного сп`яніння, від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, захисник ОСОБА_1 - адвокат Жуков В.В.  подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Святошинського районного суду м. Києва від 05.06.2019 щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а провадження по справі про адміністративне правопорушення закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування поданої апеляційної скарги, апелянт посилається на те, що оскаржувана постанова суду першої інстанції є необґрунтованою та незаконною.
Зокрема, як зазначає апелянт, суд першої інстанції вважає встановленим, що в судовому засіданні нібито «… ОСОБА_1 пояснив, що дійсно відмовився від проходження огляду, оскільки поспішав…», проте, як вказує апелянт, в судовому засіданні ОСОБА_1 такого не пояснював, а ці відомості суд першої інстанції імплантував із фрагменту переглянутого відеозапису, а не з пояснень ОСОБА_1 в судовому засіданні, а пояснення по суті справи, саме про відмову від проходження обстеження на стан сп`яніння, ОСОБА_1 , суд необґрунтовано відмовив в можливості надати.
Крім того, апелянт звертає увагу, що суд першої інстанції всупереч тому, щоб здійснювати судовий розгляд щодо належного предмета, обставинам з ним пов`язаними, необґрунтовано став допитувати ОСОБА_1 про його аналізи та довідки, його переміщення у просторі протягом місяця після складання протоколу про адміністративне правопорушення, а потім подивився обрізаний відеозапис, не надавши ОСОБА_1 можливості надати пояснення по суті цього відеозапису та предмету судового розгляду.
На думку апелянта, суд взагалі переплутав предмет судового розгляду, оскільки, ОСОБА_1 обвинувачується не у знаходженні у стані сп`яніння, а у нібито відмові від проходження огляду на такий стан, а це зовсім різні предмети, що передбачає інший предмет доказування.
Також, як вважає апелянт, суд поставився вкрай поверхнево та формально до розгляду матеріалів  справи про адміністративне правопорушення, через що взагалі все переплутав, необґрунтовано застосувавши в мотивувальній частині оскаржуваної постанови положення             ч. 2 ст. 130 КУпАП, та відмовивши в долучені до матеріалів справи письмових доказів, зокрема витягу з Єдиного реєстру судових рішень по справі                         № 360/777/19 у формі постанови від 29.05.2019 Бородянського районного суду Київської області, якою ОСОБА_1 виправдано по тотожній справі за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Як зазначає апелянт, визнаючи винним ОСОБА_1 , суд першої інстанції послався на протокол серії БД № 304308 від 26.04.2019 та два пояснення від 27.04.2019 щодо відмови від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, та на обривок відеозапису - щодо відмови від проходження огляду на стан невідомо якого сп`яніння, і відповідно, суд припустив, що мова на обривку відеозапису йде саме про відмову від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, але таке припущення, як вважає апелянт, є вкрай необґрунтованим, адже протокол серії БД № 304308 від 26.04.2019 та два пояснення від 27.04.2019 були складені після, а не до подій, які відображені на відеозапису, хоч і на його обрізку.
На думку апелянта, суд не звернув увагу на те, як в протоколі серії БД № 304308 від 26.04.2019 та двох поясненнях від 27.04.2019, опинилися відомості, яких не має на відеозапису.
Також, як вказує апелянт, хоча суд першої інстанції вважає встановленим, що інспектор поліції пропонував ОСОБА_1 проїхати до закладу охорони здоров`я для проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, однак, клаптик існуючого відеозапису в свою чергу доводить прямо протилежне, ніж протокол, пояснення та висновки суду першої інстанції.
Як вважає апелянт, навіть існуючі докази з клаптиком порізаного відеозапису доводять, що взагалі невідомо про яке саме обстеження могла йти мова на цьому відеозапису, від чого ОСОБА_1 відмовився, після того, як сів в автомобіль патрульної поліції щоб поїхати з поліцейськими на медичне обстеження.
Крім того, на думку апелянта, матеріали адміністративного провадження доводять, що порядок проведення огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції не був застосований взагалі інспекторами патрульної поліції, через що в даному випадку відсутній такий предмет, як проведення огляду, і у зв`язку з тим, що є відсутнім сам предмет, то є відсутньою і відмова, яка не може існувати, коли відсутній предмет, від якого можливо будо б відмовитись.
Звертає увагу апелянт і на те, що додатковим доказом відсутності події та складу адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП з боку ОСОБА_1 є та обставина, що не було здійснено його відсторонення від керування транспортним засобом, який також не було і тимчасово затримано.
Не є доказами, як вважає апелянт, і суперечливі відрізку відеозапису і пояснення двох осіб, адже, «пояснення» викладені на нестандартних бланках, та містять надруковані на нестандартному бланку бажані для когось відповіді, які можна змінювати після їх оформлення шляхом закреслювання та підкреслювання надрукованих слів, на них відсутній підпис інспектора, їх бланки містять завідомо надруковані відомості та містять виправлення.
Отже, на думку апелянта, суд першої інстанції надав необ`єктивну оцінку фактичним обставинам, взяв до уваги недопустимі суперечливі докази, послався на припущення, неповно дослідив обставини, які викликали сумніви та їх не перевірив іншими доказами, безпідставно позбавив ОСОБА_1 здійснювати доказову діяльність в процесі на своє виправдання, порушив його процесуальні права, що у своїй сукупності призвело до неправильного застосування норм матеріального права.
Заслухавши пояснення  ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Жукова В.В., які підтримали апеляційну скаргу останнього та просили її задовольнити; опитавши свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ; перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи поданої апеляційної скарги вважаю, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Так, незважаючи на доводи апеляційної скарги, матеріали справи про адміністративне правопорушення містять достатньо фактичних даних, які свідчать про обґрунтованість висновку судді щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.  
Зокрема, крім протоколу про адміністративне правопорушення серії  БД № 304308 від 26 квітня 2019 року, який було складено щодо  ОСОБА_1 , вина останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, як обґрунтовано зазначається в оскаржуваній постанові, підтверджується: письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , у присутності яких ОСОБА_1 відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп'яніння, а також відеозаписом з нагрудної камери поліцейського АА-00102, який було додано до матеріалів справи.
При цьому, погоджуючись із висновками судді, який розглядав дану справу, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу на таке.
Відповідно до вимог п. 2.5. ПДР України,  водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Проходження такого огляду регламентовано Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом МВС України, МОЗ України від 09.11.2015 року № 1452/735 (надалі - Інструкція від 09.11.2015 року № 1452/735). 
Як передбачено п. 12 Розділу ІІ Інструкції від 09.11.2015 року               № 1452/735, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в п. 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.
Згідно з вимогами, передбаченими п. 6 розділу ІХ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена наказом МВС України від 07.11.2015 року № 1395 (надалі - Інструкція від 07.11.2015 року № 1395), у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров'я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп'яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.
У зв`язку з цим, приймаючи до уваги встановлений та зафіксований у присутності двох свідків факт відмови  ОСОБА_1  від проходження огляду на стан наркотичного сп'яніння в закладі охорони здоров'я поліцейський, у відповідності до вимог п. 6 Розділу ІХ Інструкції від 07.11.2015 року № 1395, обґрунтовано склав протокол про адміністративне правопорушення щодо  ОСОБА_1 , в якому зазначив ознаки наркотичного сп'яніння та дії водія щодо ухилення від проходження огляду.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції не може погодитися з доводами, наведеними в апеляційній скарзі захисника Довгополюка С.С., в тому числі про те, що поліцейськими не було дотримано встановленого порядку проведення медичного огляду водія з метою встановлення стану сп'яніння, а також про те, що поліцейськими, у присутності свідків, ОСОБА_1 взагалі не пропонувалось пройти огляд у закладі охорони здоров'я саме на стан наркотичного сп'яніння. 
Безпідставними суд апеляційними інстанції визнає і посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_1 не заперечував проти медичного обстеження в закладі охорони здоров'я і з цією метою навіть сів до автомобіля патрульної поліції, оскільки ці обставини, крім самого ОСОБА_1 , ніким не підтверджені, в тому числі поясненнями допитаного в суді апеляційної інстанції свідка ОСОБА_3 .
Крім того, навіть якщо припустити, що поліцейські ввели ОСОБА_1 в оману, запропонувавши йому відмовитись від проходження огляду на стан сп'яніння, це не може свідчити про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції утворює самостійний склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена вказаною вище статтею, а незнання законів, відповідно до ст. 68 Конституції України, не звільняє від юридичної відповідальності, в тому числі за вчинення адміністративних правопорушень.          
Що ж стосується доводів захисника, викладених у додаткових поясненнях до апеляційної скарги про закриття провадження у справі щодо ОСОБА_1 у зв'язку  з набуттям з 01.07.2020 року Закону України      № 2617-VІІІ від 22 листопада 2018 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» та Закону України  № 720-ІХ  від 17 червня 2020 року, який набрав чинності з 03.07.2020 року, то вони також не можуть бути прийняті до уваги та служити підставою для скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження у справі щодо ОСОБА_1 , з підстав передбачених п. 6 ст. 247 КУпАП, оскільки відповідно до вимог ст. 8 цього Кодексу, особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.
Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, як це передбачено ч. 2 ст. 8 КУпАП,  зокрема за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції або за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку медичного освідування на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, відповідно до ст. 286-І КК України, яка діяла з 01 по 03 липня 2020 року, зворотної сили не мають. 
З огляду на вищенаведене, перевіривши наявні у справі докази, в тому числі відеозапис з нагрудної камери інспектора поліції, вважаю, що доводи, наведені в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_1 - адвоката Жукова В.В.не спростовують правильності та законності постанови судді Святошинського районного суду м. Києва від 05 червня 2019 року, а тому не можуть бути визнані обґрунтованими та служити законними підставами для скасування оскаржуваного судового рішення та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо  ОСОБА_1 у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
За таких обставин, за наслідками розгляду цієї скарги, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне прийняти рішення, яким залишити вказану апеляційну скаргу без задоволення, а постанову судді Святошинського районного суду м. Києва від 05 червня 2019 року щодо  ОСОБА_1 - без змін.
На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, - 
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Жукова В.В. залишити без задоволення, а постанову судді Святошинського районного суду м. Києва від 05 червня 2019 року, відповідно до якої  ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП - без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
 
Суддя Київського апеляційного суду                                          
                                                                                                               С.О. Новов

 

Головуючий у 1-й інстанції - суддя Скорін А.В.