ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
іменем України

27 серпня 2020 року
м. Харків

справа № 643/18408/18
провадження № 22-ц/818/3554/20

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого - Котелевець А.В.,
суддів - Бурлака І.В., Яцини В.Б.,
за участю секретаря - Огар І.В.,

учасники справи:
заявник (боржник) - ОСОБА_1 ,
стягувач - ОСОБА_2 ,
заінтересована особа - державний виконавець Московського відділу державної виконавчої служби міста Харкова Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Машкіна Ірина Олегівна,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1  на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 05 травня 2020 року в складі судді Довготько Т.М.,

у с т а н о в и в :
17 січня  2020 року ОСОБА_1  звернулась до суду з скаргою на дії та рішення державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби міста Харкова Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Машкіної Ірини Олегівни, яку в подальшому доповнила та уточнила.
Скарга мотивована тим, що 12 квітня 2019 року Московським районним судом м. Харкова ухвалено рішення про виселення її з квартири АДРЕСА_1 по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виселення. Зазначала, що квартиру АДРЕСА_1 не займає, а проживає в квартирі АДРЕСА_2 , житловою площею 16,7 кв м, відповідно до трудового договору, укладеного 01 січня 2006 року з балансоутримувачем будинку. ОСОБА_2 придбав у ОСОБА_3 двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , житловою площею 29,8 кв м. Тобто квартира ОСОБА_2 та квартира, яку вона займає, не є ідентичними за номерами, за житловою площею, за складом. 
10 січня 2020 року о 11-00 год., державний виконавець Московського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Машкіна І.О. прийшла з співробітниками поліції, адвокатом Кундіус З.О. та її сином, які діяли від імені ОСББ, та зазначила, що у неї на виконанні знаходиться виконавче провадження з її виселення з квартири АДРЕСА_1 , та те, що вона буде застосовувати примусове вчинення рішення про її виселення.
ОСОБА_1 вказує, що вона постанови про відкриття провадження про виселення рекомендованим поштовим відправленням не отримувала. Всупереч вимогам частини другої статі 66 ЗУ «Про виконавче провадження» про день та час примусового виселення письмово проінформована не була. Її вимоги про вручення їй постанови та повідомлення про виселення державний виконавець проігнорувала та склала акт про її примусове виселення 10 січня 2020 року, який вона відмовилася підписувати. Діями державного виконавця Машкіної І.О. порушено її права на проживання в квартирі АДРЕСА_1 .
З урахуванням викладеного, просила суд визнати дії державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Машкіної І.О. неправомірними, скасувати постанову від 18 листопада 2019 року та акт державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про її виселення від 10 січня 2020 року, витребувати з Московського відділу державної виконавчої служби м. Харкова Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції виконавче провадження та копії постанови про відкриття провадження від 18 листопада 2019 року та акту про її виселення 10 січня 2020 року з квартири АДРЕСА_1 .
14 квітня 2020 року старшим державним виконавцем Московського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Машкіною І.О. подано відзив на скаргу, в якому просила відмовити у задоволенні скарги. 
Відзив мотивовано тим, що на виконанні в Московському відділі державної виконавчої служби м. Харкова Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебувало виконавче провадження № 60593236 по примусовому виконанню виконавчого листа № 643/18408/18 виданого 24 жовтня 2019 року Московським районним судом м. Харкова про виселення ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення. 18 листопада 2019 року державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та направлено  копії  сторонам виконавчого провадження. 23 грудня 2019 року державним виконавцем було здійснено виїзд за адресою:  АДРЕСА_3 , з метою  перевірки  виконання рішення суду добровільно, однак мешканці квартири за вказаною адресою були відсутні. Державним виконавцем було залишено в дверях постанову про відкриття виконавчого провадження, виклик державного виконавця та повідомлення, відповідно до якого державним виконавцем 10 січня 2020 року буде проведено примусові дії щодо виселення боржника згідно з рішенням суду. Боржник на виклик державного виконавця не з`явився до відділу. 10 січня 2020 року державним виконавцем Машкіною І.О. було виконано рішення суду щодо виселення боржника за вищевказаною адресою, та того ж дня винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Таким чином, дії державного виконавця при виконанні судового рішення в повному обсязі відповідають ЗУ «Про виконавче провадження».
Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 05 травня 2020 року скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що дії державного виконавця під час виконання виконавчих проваджень з примусового виконання рішення суду щодо виселення ОСОБА_1 з квартири відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження».

18 травня 2020 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила ухвалу суду першої інстанції скасувати.

Апеляційна скарга мотивована тим, що матеріали виконавчого провадження не містять повідомлення про вручення їй копії постанови про відкриття виконавчого провадження, що виключає можливість виконання рішення суду про її виселення на підставі частини першої статті 66 та частини шостої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження». Зазначає, що їй не було відомо про її примусове виселення 10 січня 2020 року. Вказує, що вона мешкає в квартирі АДРЕСА_2 , право власності на дану квартиру не зареєстроване, що вбачається з відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

ОСОБА_2 та державний виконавець Московського відділу державної виконавчої служби міста Харкова Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Машкіна І. О. ухвалу суду першої інстанції не оскаржили, правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Матеріали справи свідчать, що рішенням Московського районного суду м. Харкова від 12 квітня 2019 року, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду від 01 серпня 2019 року та постановою Верховного Суду від 25 вересня 2019 року, виселено ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення (а. с. 58 - 72).
Постановою старшого державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби м.Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Толочко К.Л. 18 листопада 2019 року було відкрито виконавче провадження № 60593236 з виконання виконавчого листа № 643/18408/18, виданого Московським районним судом м. Харкова 24 жовтня 2019 року про виселення ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення (а .с. 73).
Копії постанови про відкриття виконавчого провадження направлено сторонам виконавчого провадження 18 листопада 2019 року (а. с. 74).
У визначений державним виконавцем строк рішення суду добровільно не  виконано, що було встановлено виходом державного виконавця  23 грудня 2019 року за адресою:  АДРЕСА_3 , про шо складено акт, з якого  вбачається, що двері у квартиру ніхто не відкрив, у зв`язку з чим державним виконавцем було залишено в дверях постанову про відкриття виконавчого провадження, виклик державного виконавця та повідомлення, відповідно до якого державним виконавцем 10 січня 2020 року буде проведено примусові дії щодо виселення боржника (а. с. 78).
Постановою державного виконавця від 24 грудня 2019 року № 60593236 було залучено працівників Московського ВП ГУНП у Харківській області для забезпечення охорони громадського порядку та фізичного захисту державних виконавців та залучених осіб, при проведенні виконавчих дій, які будуть проводитись 10 січня 2020 року о 11 год. 00 хв. за адресою: АДРЕСА_3 (а. с. 81).
Копії зазначеної постанови направлено сторонам виконавчого провадження 24 грудня 2019 року ( а. с. 80).
Постановою начальника Московського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 09 січня 2020 року було утворено виконавчу групу з примусового виконання рішення суду щодо виселення (а. с. 82- 83).
10 січня 2020 року державним виконавцем Машкіною І.О. в присутності свідків було виконано рішення суду про виселення боржника з житла за вищевказаною адресою (а. с. 84).
Цього ж дня старшим державним виконавцем Московського відділу виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Машкіною І.О. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 643/18408/18, виданого 24 жовтня 2019 року Московським районним судом м. Харкова про виселення ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_1 ( а. с. 89).
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VІІІ») виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Статтею 28 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.
Відповідно до частин 1-5 статті 66 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання боржником рішення про його виселення. У разі невиконання боржником рішення про його виселення самостійно державний виконавець виконує його примусово.
Державний виконавець призначає день і час примусового виселення, про що письмово інформує боржника. Боржник вважається повідомленим про його примусове виселення, якщо повідомлення надіслано йому за адресою, за якою має здійснюватися виселення, чи іншою адресою, достовірно встановленою державним виконавцем. Відсутність боржника, належним чином повідомленого про день і час примусового виселення, під час виконання рішення про виселення боржника не є перешкодою для його виселення.
Примусове виселення полягає у звільненні приміщення, зазначеного у виконавчому документі, від боржника, його майна, домашніх тварин та у забороні боржнику користуватися цим приміщенням. Примусовому виселенню підлягають виключно особи, зазначені у виконавчому документі.
Примусове виселення здійснюється у присутності понятих за участю працівників поліції.

Встановивши, що примусове виселення ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_1 здійснено 10 січня 2020 року з дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження», суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволені скарги ОСОБА_1 . 
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, державний виконавець виконавчої служби не повідомив її про проведення виконавчих дій, що є безумовним порушенням вимог закону є необґрунтованими, з огляду на таке.
Частиною 2 статті 66 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець призначає день і час примусового виселення, про що письмово інформує боржника. Боржник вважається повідомленим про його примусове виселення, якщо повідомлення надіслано йому за адресою, за якою має здійснюватися виселення, чи іншою адресою, достовірно встановленою державним виконавцем. Відсутність боржника, належним чином повідомленого про день і час примусового виселення, під час виконання рішення про виселення боржника не є перешкодою для його виселення.
Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією, викладеною в постановах Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 295/13872/16-ц, 24 квітня 2019 року у справі № 205/4528/16-ц, 31 липня 2019 року у справі № 554/13475/15-ц.
Згідно частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, яким судом першої інстанції надана належна оцінка.
Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст. ст. 375, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд,-
постановив:
Апеляційну скаргу    ОСОБА_1  - залишити без задоволення.
Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 05 травня 2020 року  - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 28 серпня 2020 року.
Головуючий -                                                                              А.В. Котелевець 
Судді - І.В. Бурлака
В.Б. Яцина