УКРАЇНА
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 686/33266/19
Провадження № 22-ц/4820/1007/20
Категорія: 30, 33

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

27 липня 2020 року м. Хмельницький
Хмельницький апеляційний суд в складі 
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Корніюк А.П. (суддя – доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І.
секретар судового засідання Садік Н.Д.
за участю позивачки ОСОБА_1 , представника ГУНП в Хмельницькій області Гринишина І.П.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 686/33266/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 27 лютого 2020 року (повне судове рішення складено 04 березня 2020 року, суддя Продан Б.Г.) у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Головного управління національної поліції в Хмельницькій області, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди.
Заслухавши доповідача, пояснення учасника справи та представника учасника справи, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду із позовом позивачі вказували, що протягом 27 – 30 травня 2019 року ОСОБА_1 неодноразово зверталась через контактний центр до ГУНП в Хмельницькій області із повідомленням про вчинення кримінального правопорушення та із скаргами на дії працівників поліції у зв`язку із їхньою бездіяльністю. І 20 червня 2019 року за скаргою позивачів слідчим суддею Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області була постановлена ухвала, якою зобов`язано уповноважену особу ХРВП ХВП ГУНП в Хмельницькій області внести до ЄРДР відомості про кримінальне правопорушення на підставі повідомлення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 06 червня 2019 року. Позивачі посилаються на те, що постановлена ухвала є підставою для покладення на органи державної влади відповідальності за деліктні правопорушення, які полягають у протиправній бездіяльності уповноважених осіб ХРВП ХВП ГУНП в Хмельницькій області щодо невнесення до ЄРДР відомостей про кримінальне правопорушення. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вважають, що неправомірними діями та бездіяльністю працівників відповідача, що виразилася у невчасному прибутті наряду поліції на виклики і відмови у отриманні заяви від позивачів про вчинення кримінального правопорушення; надання співробітником поліції повідомлення про неприбуття слідчо – оперативної групи, оскільки у їхньому зверненні він не вбачає ознак кримінального правопорушення; проведення працівниками слідчо – оперативної групи саме допиту ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , однак не складено протоколу місця події; відібрання дільничним інспектором свідчень у осіб, які не були свідками події і саме цими діями працівників відповідача, як зазначають позивачі, їм була заподіяна моральна шкода, що виразилася у моральних стражданнях, які змінили нормальний життєвий ритм позивачів і призвели до погіршення здоров`я, принижень та душевних психічних страждань. А тому позивачі просили суд стягнути з державного бюджету України на свою користь по 500 000 грн. моральної шкоди кожній, завданої протиправною бездіяльністю уповноважених осіб ХРВП ХВП ГУНП в Хмельницькій області. 
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 27 лютого 2020 року позов залишено без задоволення.
Не погоджуючись із цим рішенням суду ОСОБА_1 та ОСОБА_2 оскаржили його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, апелянти вказують, що ними було надано достатньо доказів на підтвердження бездіяльності та незаконних дій працівників ХРВП ХВП ГУНП в Хмельницькій області, що призвели до порушення їхніх прав. Апелянти вважають, що ними були наведено факти тривалих порушень, які спричинили моральні страждання, що почалися з 27 травня 2019 року і тривають по сьогоднішній день. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зазначають, що незаконне збирання слідчо-оперативною групою даних відносно позивачів серед сусідів позивачів призвело до душевних та психічних страждань апелянтів, які проявлялися в погіршенні здоров`я. Крім того, позивачі вважають, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, що ними не доведено та не обґрунтовано, яку саме шкоду, через протиправні дії чи бездіяльність завдала Державна казначейська служба України, оскільки відповідно до ст. 1174 ЦК України обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на Державу Україна шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України. Разом з тим, апелянти вказують, що оскаржуване рішення не відповідає висновку Верховного суду України, викладеного у постанові №6-440цс16 від 25 травня 2016 року та висновкам Верховного Суду, викладених у постановах №754/10071/17 від 17 квітня 2019 року, №920/715/17 від 12 березня 2019 року. Зважаючи на викладене, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просять скасувати оскаржуване рішення та постановити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
У відзиві на апеляційну скаргу ГУНП в Хмельницькій області погоджується із висновками суду першої інстанції та просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення. Відповідач вказує, що в апеляційній скарзі позивачі зазначили Державу Україна як відповідача, проте не вказали Міністерство юстиції України, яке уповноважено здійснювати представництво інтересів держави в судах України, а натомість вказують ГУНП в Хмельницькій області. Відповідач зазначає, що твердження апелянтів про те, що під час розгляду заяв позивачів зі сторони працівників поліції була проявлена незаконна бездіяльність не відповідає дійсності, оскільки поліцейські діяли у відповідності до Інструкції з організації реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події та оперативного інформування в органах Національної поліції України, затвердженої наказом МВС України від 16 лютого 2018 року №111, що підтверджується висновком службового розслідування. Представник у відзиві, також вказує, що винесена ухвала слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 червня 2019 року не тягне за собою наслідків цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність працівників поліції порушували законні права та інтереси позивачів. На думку представника ГУНП в Хмельницькій області, апелянтами не надано жодних доказів на підтвердження заподіяння їм відповідачем моральної шкоди у вигляді моральних та фізичних страждань, погіршення стану здоров`я, порушення нормальних життєвих зв`язків та стосунків з оточуючими людьми, а також не зазначено, з яких саме міркувань моральна шкода визначена у сумі по 500 000 грн. кожній. 
Апелянтка ОСОБА_1 підтримала апеляційну скаргу з підстав у ній наведених.
Представник ГУНП в Хмельницькій області Гринишин І.П. проти апеляційної скарги заперечив, просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Апелянтка ОСОБА_2 та представник Державної казначейської служби України до суду не з`явилися, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Колегія суддів, заслухавши апелянтку, представника відповідача та суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи дійшла до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, виходячи з наступного.
Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до положень ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення відповідає вказаним вимогам.
Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
       Судом першої інстанції вірно встановлено, що ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду від 20 червня 2019 року скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 задоволено частково. Зобов`язано уповноважену особу ХРВП ХВП ГУНП в Хмельницькій області внести до ЄРДР відомості про кримінальне правопорушення на підставі повідомлення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 06.06.2019 року та встановлено, що вбачається факт прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення, яка не внесена до ЄРДР через висновок наявності між учасниками конфлікту цивільно – правових відносин. Проте такі висновки слідчий міг зробити лише закриваючи кримінальне провадження, а не до внесення відповідних відомостей до ЄРДР (а.с. 9).
02 липня 2019 року слідчим ХРВП ХВП ГУНП у Хмельницькій області Островським І.А. було внесено до ЄРДР відомості про кримінальне правопорушення на підставі повідомлення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується витягом з ЄРДР від 03 липня 2019 року (а.с.10).
Згідно висновку №2368/121/20/01-2019 за результатами службового розслідування за фактами, викладеними у зверненні ОСОБА_1 від 29.05.2019 року відомості щодо можливих протиправних дій під час виконання посадових обов`язків окремими працівниками поліції Хмельницького РВП Хмельницького ГУНП в Хмельницькій області, що стали підставою для призначення службового розслідування не знайшли свого підтвердження (а.с.18-24). 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції вірно виходив з недоведеності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 позовних вимог.
Дійшовши такого висновку, суд обґрунтовано посилався на відповідні норми матеріального і процесуального права та надав відповідну правову оцінку всім фактичним обставинам справи і доказам.
Так, ст. 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Відповідно до ч. ч. 1 - 3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
В силу положень ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Положеннями ст. 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
Відповідно до ч. 6 ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.
Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Загальні положення про відшкодування моральної шкоди закріплені в ст. 1167 ЦК України.
Відповідно до роз`яснень, що викладені в ч. 2 п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Необхідними елементами складу цивільного правопорушення, як підстави деліктної відповідальності є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою винної особи. Відсутність хоча б однієї складової виключає обов`язок по відшкодуванню шкоди. 
Тобто, позивач повинен надати докази як на підтвердження протиправних дій чи бездіяльності службової особи органу державної влади, так і докази спричинення йому шкоди, а також наявності причинного зв`язку між діями, бездіяльністю заподіювача та спричиненою шкодою.
Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факти), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків ( ст.76 ЦПК України).
Згідно ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може грунтуватися на припущеннях
Висновки суду узгоджуються з матеріалами справи.
Доводи апеляційної скарги в тій частині, що судом першої інстанції порушено вимоги ст. 82 ЦПК України, адже ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 20 червня 2020 року визнано бездіяльність слідчого та в частині помилковості висновку суду першої інстанції, що ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 20.06.2019 року в установленому порядку не визнано незаконність дій слідчого під час здійснення ним досудового розслідування, адже діючим КПК України не передбачено можливість слідчому судді визнавати бездіяльність слідчого до моменту початку досудового розслідування, а саме вищезазначене рішення слідчого судді і є рішенням про визнання слідчим суддею бездіяльності слідчого є такими, що не заслуговують на увагу, адже зазначена ухвала в силу вимог ст. 82 ЦПК України не є преюдиційним рішенням для вирішення справи, а сам факт зобов`язання уповноважену особу ХРВП ХВП ГУНП в Хмельницькій області в порядку КПК України внести до ЄРДР відомості про кримінальне правопорушення на підставі повідомлення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 06.06.2019 року не є доказом на підтвердження позовних вимог, адже в деліктних правовідносинах саме на позивачів покладається обов`язок довести наявність шкоди, її розмір і протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою, що спричинена позивачам.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції не було надано оцінку доказам, а саме довідці ДОП Хмельницького РВП ХВП ГУНП від 30.05.2019 року є безпідставними, адже судом у відповідності із вимогами ст. 89 ЦПК України дано оцінку усім доказам, що надавалися учасниками справи та представниками учасників справи. І суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що довідка ДОП Хмельницького РВП ХВП ГУНП від 30.05.2019 року про результати перевірки за письмовим зверненням ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не є належним, достатнім та достовірним доказом наявності шкоди, що спричинена протиправними діями чи бездіяльністю працівниками Хмельницького РВП ХВП ГУНП позивачам, її розміру та причинного зв`язку такої поведінки працівниками Хмельницького РВП ХВП ГУНП із заподіяною ОСОБА_2 та ОСОБА_1 шкодою. 
Аргументи апеляційної скарги в тій частині, що висновок суду першої інстанції стосовно проведеного службового розслідування не відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України є помилковими, адже даний висновок із додатками був предметом дослідження суду першої інстанції, якому судом у відповідності із вимогами ст. 89 ЦПК України дано оцінку. І ці доводи зводяться до незгоди апелянта із оцінкою доказів судом першої інстанції. 
Доводи апеляційної скарги в тій частині, що судом при постановленні оскаржуваного рішення не враховано, що апелянтам була спричинена моральна шкода бездіяльністю працівників поліції, яка виразилась в їхньому прибутті на місце події через 4,5 год. після дзвінка позивачки на «102», що 27 травня 2019 року слідчо-оперативна група не прибула на місце події, що співробітниками поліції не було складено будь-яких процесуальних матеріалів є недоведеними, адже за вказаними заявами ОСОБА_1 було проведено службове розслідування щодо можливих протиправних дій під час виконання службових обов`язків окремими працівниками поліції Хмельницького РВП Хмельницького ГУНП в Хмельницькій області і за висновком вказаного службового розслідування встановлено, що відомості, які стали підставою для призначення службового розслідування не знайшли свого підтвердження, а відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (а.с. 19-24). 
Також судова колегія вважає припущенням посилання апелянтів на те, що внаслідок оскаржуваного рішення було порушено їх право на справедливий суд.
Разом з тим, на думку колегії суддів, посилання апелянтів на необґрунтований висновок суду першої інстанції в тій частині, що позивачами не доведено та необґрунтовано, яку саме шкоду в результаті протиправних дій чи бездіяльності завдала Державна казначейська служба України заслуговують на увагу, проте це не призвело до невірного вирішення справи по суті. 
Порушень процесуального закону, які б були підставою для скасування рішення, судом першої інстанції не допущено. 
Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав в межах доводів апеляційної скарги для його скасування не вбачається. 
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 - 384, 389, 390  ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Хмельницького міськрайонного суду від 27 лютого 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови виготовлений 05 серпня 2020 року.

       Судді                                          А.П. Корніюк

                                                І.В. П`єнта

О.І. Талалай