ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2020 року	Львів	Справа № 463/8369/19 пров. № А/857/9208/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача:                                                  Гінди О.М.
суддів:                                                                      Большакової О.О., Ніколіна В.В.,
за участю секретаря судових засідань –                     Михальської М.Р.,
представника заявника –                                           Скорбача О.І.,
представника позивача –                                           Антоніва В.В.,
розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу громадянина Таджикистану ОСОБА_1 на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 14 липня 2020 року з питань повернення застави (головуючий суддя: Жовнір Г.Б., місце ухвалення - м. Львів) у справі за адміністративним позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) до громадянина Таджикистану ОСОБА_1 про затримання з метою ідентифікації, –

встановив:

громадянин Таджикистану ОСОБА_1 01.07.2020 звернувся із заявою про припинення дії застави та повернення застави у сумі 191100 гривень, яка була внесена ним за звільнення із умов несвободи заявника, а також скасувати всі обмеження, які передбачаються  ст. 289 КАС України.
Обґрунтовує заяву тим, що 07 квітня 2019 року він був затриманий представниками прикордонної варти Республіки Польща та 08 квітня 2019 року був переданий на територію України та затриманий цього ж дня. Личаківським районним судом м. Львова 09 квітня 2019 року прийнято рішення про затримання останнього з метою ідентифікації. Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 3 жовтня 2019 року частково задоволено позовні вимоги військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України та встановлено заставу у сумі 384200 гривень з покладенням на громадянина Таджикистану ОСОБА_1 обов`язків, пов`язаних з особистим переміщенням. Восьмим апеляційним адміністративним судом було частково задоволено вимоги апеляційної скарги заявника 10 січня 2020 року і встановлено йому заставу у розмірі 192100 гривень та скасовано продовження терміну перебування на 6 місяців у Волинському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні. Громадянином України ОСОБА_2 11 січня 2020 року була внесена застава за відповідача і 14 січня 2020 року останній був звільнений з Волинського ПТПІ.
Вважає, що на даний час відсутні достатні підстави подальшого перебування його під заставою, оскільки він 18 червня 2019 року звертався до Головного управління ДМС України у Львівській області із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, однак йому було відмовлено у наданні такого статусу. Заявник, 13 липня 2019 року оскаржив рішення ГУ ДМС України у Львівській області до Окружного адміністративного суду м. Києва. Вказує на те, що застава як запобіжний процесуальний захід має певні терміни, а тому, оскільки в рішенні суду не вказано тривалість такої, вважає, що таку слід рахувати виходячи із строку визначеного  ст. 289 КАС України  щодо затримання іноземців, який становить шість місяців. Таким чином вважає, що термін застави, який розпочався з моменту винесення 10 січня 2020 року постанови Восьмим апеляційним адміністративним судом спливає 10 липня 2020 року.
Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 14 липня 2020 року в задоволенні заяви громадянина Таджикистану ОСОБА_1 , про припинення дії та повернення застави у сумі 191100 грн ОСОБА_2 , яка була внесена ним за звільнення із умов несвободи заявника, а також скасування усіх обмеження, які передбачаються  ст. 289 КАС України  - відмовити.
З цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає таке незаконним та необґрунтованим, оскільки судом першої інстанції порушено норми процесуального права, а тому просить його скасувати та прийняти нове, яким заяву задовольнити.
Представник заявника Скорбач О.І., у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав, пояснення надав аналогічні викладеним в апеляційній скарзі. Просить апеляційну скаргу задовольнити, а судове рішення скасувати.
Представник позивача Антонів В.В., у судовому засіданні апеляційну скаргу не визнав, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволеною бути не може, з таких мотивів.
Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 03 жовтня 2019 року позов Львівського прикордонного загону (військова частина 2144) Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України задоволено частково. Зобов`язано громадянина Таджикистану ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , протягом п`яти робочих днів від дня ухвалення рішення внести на відповідний рахунок заставу в розмірі 200 прожиткових мінімумумів для працездатних осіб, що становить 384200 гривень. До моменту внесення застави громадянин Таджикистану ОСОБА_3 утримується у спеціально обладнаному для цих цілей приміщенні органу (підрозділу) охорони державного кордону, або в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, та звільняється з нього у день надання позивачу підтвердних документів про внесення застави. Зобов`язано громадянина Таджикистану ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 : 1) щотижнево прибувати до уповноваженої особи Львівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби; 2) не відлучатися з м. Львова, без дозволу уповноваженої особи Львівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби; 3) невідкладно повідомляти уповноважену особу Львівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби про зміну свого місця проживання.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10 січня 2020 року апеляційну скаргу громадянина Республіки Таджикистан ОСОБА_3 задоволено частково. Рішення Личаківського районного суду міста Львова від 03 жовтня 2019 року у справі № 463/8369/19 скасовано та ухвалено нове рішення, яким адміністративний позов ІНФОРМАЦІЯ_3 (Військова частина НОМЕР_1 ) задоволено частково. Зобов`язано громадянина Таджикистану ОСОБА_3 , протягом п`яти робочих днів від дня ухвалення рішення внести на відповідний рахунок заставу в розмірі 100 (ста) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 192100,00 (сто дев`яносто дві тисячі сто) гривень. Визначено, що до моменту внесення застави ОСОБА_4 утримується у спеціально обладнаному для цих цілей приміщенні органу (підрозділу) охорони державного кордону, або в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, та звільняється з нього у день надання позивачу підтвердних документів про внесення застави. Зобов`язано ОСОБА_3 у випадку внесення застави: 1) щотижнево прибувати до уповноваженої особи Львівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби; 2) не відлучатися з міста Львова без дозволу уповноваженої особи Львівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби; 3) невідкладно повідомляти уповноважену особу Львівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби про зміну свого місця проживання. 
Суд першої інстанції дійшов висновку, що в задоволенні заяви необхідно відмовити, оскільки станом на момент її подання, підстави визначені  ст. 289 КАС України, які враховані судом при покладені на заявника обов`язку внесення застави, продовжують існувати.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до положень ст. ст. 9, 29 Загальної декларації прав людини ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання. При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.
У статті 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (із змінами і доповненнями) від 04.11.1950, ратифікованою Верховною Радою України 11.09.1997, задекларовано право кожного на свободу та особисту недоторканість, за винятком певних випадків, зокрема, законного арешту або затримання з метою запобігання недозволеному в`їзду особи в країну чи особи, щодо якої провадяться процедури депортації або екстрадиції.
Статтею 289 КАС України передбачено особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання іноземців або осіб без громадянства.
Відповідно до ч. 1 ст. 289 КАС України, за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів:
1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України;
2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;
3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації;
4) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.
Згідно ч. 4 ст. 289 КАС України, суд під час застосування застави та взяття на поруки письмово роз`яснює іноземцю або особі без громадянства покладені на нього обов`язки:
1) прибувати до визначеної службової особи з установленою судом періодичністю;
2) не відлучатися з населеного пункту, в якому іноземець або особа без громадянства тимчасово перебуває, без дозволу визначеної службової особи;
3) невідкладно повідомляти визначену службову особу про зміну свого місця проживання.
Відповідно до ч. ч. 6-9 ст. 289 КАС України, внесення застави полягає у внесенні іноземцем, особою без громадянства або іншою фізичною чи юридичною особою (заставодавцем) коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Заставодавцем не може бути юридична особа державної або комунальної власності чи така, що фінансується з державного чи місцевих бюджетів, або у статутному капіталі якої є частка державної, комунальної власності, або яка належить суб`єкту господарювання, що є у державній або комунальній власності.
Розмір застави визначається судом з урахуванням майнового та сімейного стану іноземця або особи без громадянства у межах від ста до двохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та вноситься на рахунок протягом п`яти робочих днів з дня прийняття судом рішення про внесення застави. До цього моменту за рішенням суду особа утримується у спеціально обладнаному для цих цілей приміщенні органу (підрозділу) охорони державного кордону чи органу Служби безпеки України, який її затримав, або в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, та звільняється з нього у день надання позивачу підтвердних документів про внесення застави.
У разі невнесення застави в установлений строк адміністративний суд за клопотанням відповідного органу (підрозділу) невідкладно ухвалює без участі іноземця або особи без громадянства рішення про його затримання з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні. На час винесення такої ухвали особа продовжує утримуватися у спеціально обладнаному для цих цілей приміщенні органу (підрозділу) охорони державного кордону чи органу Служби безпеки України, який її затримав, або в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.
У разі невиконання іноземцем або особою без громадянства обов`язків, покладених судом відповідно до частини четвертої цієї статті, чи вчинення нею порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців:
1) внесена застава за клопотанням відповідного органу (підрозділу) або за ініціативою суду звертається судом у дохід держави;
2) уповноважений орган (підрозділ) може звернутися до адміністративного суду з позовною заявою про затримання цієї особи з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.
Проаналізувавши вищенаведені норми права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що внесення застави іноземцем або особою без громадянства, є одним із способів забезпечення ідентифікації та/або забезпечення видворення такої особи за межі території України та полягає у внесенні цією особою або іншою фізичною чи юридичною особою (заставодавцем) відповідної суми коштів на спеціальний рахунок. Водночас, підставою для застосування такого заходу є наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії, якщо існує ризик її втечі, а також у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України.
Суд апеляційної інстанції вважає, що наведені у апеляційній скарзі доводи не спростовують ні факту незаконного перебування відповідача на території України, ні факту відсутності у нього документів, що підтверджують особу та країну походження, ні наявності обставин, які унеможливлюють належну ідентифікацію особи для забезпечення видворення за межі території України. 
Крім цього, суд апеляційної інстанції зазначає, що постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10 січня 2020 року, яка набрала законної сили, встановлено факт незаконного перетину громадянином ОСОБА_5 державного кордону України, відсутність у нього документів, які підтверджують особу, та документів, які надають право на виїзд з України.
Щодо покликання відповідача, що застава як запобіжний процесуальний захід має певні терміни, які необхідно обраховувати виходячи із строку визначеного  ст. 289 КАС України  щодо затримання іноземців, який становить шість місяців, то суд апеляційної інстанції вважає такі безпідставними з огляду на наступне.
Як уже зазначалося вище, застава є одним із способів забезпечення ідентифікації та/або забезпечення видворення такої особи за межі території України та полягає у внесенні цією особою або іншою фізичною чи юридичною особою (заставодавцем) відповідної суми коштів на спеціальний рахунок. Вказаний спосіб забезпечення ідентифікації, у відповідності до ст. 289 КАС України, жодним чином не пов`язаний з іншим способом забезпечення ідентифікації - затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України, строк якого становить шість місяців. Оскільки, статтею 289 КАС України, щодо внесення застави, не передбачено на який строк встановлюється такий спосіб забезпечення ідентифікації, а лише визначено: порядок та розмір внесення застави; обов`язки іноземця або особи без громадянства покладені на нього під час застосування застави; санкції у разі невиконання іноземцем або особою без громадянства обов`язків покладених судом під час застосування застави.
Крім цього, на думку суду апеляційної інстанції, оскільки на момент розгляду заяви, обставини, які були підставою для застосування такого способу забезпечення ідентифікації як застава не відпали, отже відсутня можливість припинення дії застави та повернення суми 191100 грн. У цьому випадку такою підставою є наявність оригіналу документу, який встановлює особу заявника та надає йому право на виїзд з території України.
Стосовно покликання відповідача про те, що на даний час відсутні достатні підстави для застосування такого способу забезпечення ідентифікації, як застава, оскільки він 18 червня 2019 року звертався до Головного управління ДМС України у Львівській області із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, то суд апеляційної інстанції вважає такі безпідставними. Оскільки, звернення із заявою до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту не стосуються предмета спору розглядуваної справи, у якій вирішується лише питання застосування передбачених законом заходів для ідентифікації особи відповідача. 
Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції погоджується висновком суду першої інстанції, що у задоволенні заяви про припинення дії застави та повернення застави у сумі 191100 грн та скасування всіх обмежень, які передбачені  ст. 289 КАС України, необхідно відмовити, оскільки скасування застави можливе лише у випадку відсутності обставин, які стали підставою для її застосування судом, однак в ході розгляду справи у суді апеляційної інстанції таких не встановлено.
Апеляційна скарга громадянина Таджикистану ОСОБА_1 не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, ухвалу суду без змін.
Керуючись ст. ст. 268, 272, 289, 313, 315, 316, 321, 322, КАС України, суд –

постановив:

апеляційну скаргу громадянина Таджикистану ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 14 липня 2020 року з питань повернення застави у справі № 463/8369/19 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	О. М. Гінда 	
судді	 	О. О. Большакова 	
 	 	В. В. Ніколін  	
Повне судове рішення складено 17.09.2020.