Справа № 138/1389/19
Провадження № 22-ц/801/1369/2020
Категорія: 37
Головуючий у суді 1-ї інстанції Холодова Т. Ю.
Доповідач:Матківська М. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2020 року	Справа № 138/1389/19	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі:
Головуючого: Матківської М. В.
Суддів: Войтка Ю. Б., Міхасішина І. В.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 25 травня 2020 року і на додаткове рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 09 червня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – Акціонерного товариства «Кредобанк», про стягнення страхового відшкодування та моральної шкоди, 
Рішення постановила суддя Холодова Т. Ю.
Рішення постановлено об 11.52 год у м. Могилів-Подільському
Дата складання повного тексту рішення – 26 травня 2020 року,

Встановив:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 і ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – Акціонерного товариства «Кредобанк», про стягнення страхового відшкодування та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, мотивуючи свої вимоги тим, що 18 жовтня 2018 року він уклав із ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» і АТ «Кредобанк» договір добровільного страхування наземних транспортних засобів серії АМ № 134993 на виконання п. 10.1.3.1. кредитного договору № 13371/2017 від 27 жовтня 2017 року. За умовами цього договору застрахований транспортний засіб – автомобіль «Тойота С-HR», 2017 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 на страхову суму до 732 272 грн. Договором страхування застраховані наступні ризики: АВТОКАСКО дорожньо-транспортна подія; АВТОКАСКО незаконне заволодіння; АВТОКАСКО інші випадкові події у період з 27 жовтня 2018 року по 26 жовтня 2019 року.
Згідно даного договору 14 листопада 2018 року він здійснив страховий платіж на користь ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» по квитанції № 0.0.1184031285.1 в розмірі 33 464,83 грн. і по квитанції № 0.0.1184054636.1 в розмірі 1544 грн.
15 грудня 2018 року в результаті ДТП з вини водія автомобіля «Тойота- С-HR» ОСОБА_3 автомобіль пошкоджено на суму 155 236 грн., що підтверджується рахунком № СПМ-К-ДА1553 від 15 травня 2019 року.
Вина водія ОСОБА_3 підтверджується постановою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 14 березня 2019 року по справі № 138/4/19.
Він повідомив ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» про настання страхового випадку. Листом № 1437-31 від 27 лютого 2019 року ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» відмовила йому у страховому відшкодуванні з тих підстав, що договір страхування не набрав чинності, оскільки страхувальник не надав для огляду і фотографування автомобіль, що є необхідною умовою для укладення договору.
Він вважає, що така відмова не ґрунтується на законі і фактичних обставинах справи.
В дійсності він надав автомобіль «Тойота С-HR» номерний знак НОМЕР_1 працівникам ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» для проведення огляду і фотографування в день підписання договору страхування. Це було однією із умов укладення договору страхування, яку він дотримав. Огляд і фотографування автомобіля проводилися перед підписанням договору страхування. При цьому в процесі огляду і фотографування від нього не вимагалося окремого підпису чи іншої дії. Це одностороння дія відповідача. Якщо у відповідача виникли проблеми із своїм працівником, який здійснював огляд і фотографування або не збереглися дані про це – то він не може бути відповідальним за це.
Крім цього його автомобіль знаходиться у банківській заставі, де однією із умов є його обов`язок застрахувати цей автомобіль.
Згідно листа АТ «Кредобанк» № 101-16381/19 від 09 квітня 2019 року повідомлено, що в рамках підписаного між ним та АТ «Кредобанк» кредитного договору № 13371/2017 від 27 жовтня 2017 року обліковано договори страхування, укладені між ними: АМ № 134993 від 18 жовтня 2018 року (КАСКО) та № 114.КРА.П.0001059 від 18 жовтня 2018 року (нещасні випадки). 
Тобто ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» підтверджено перед АТ «Кредобанк» факт укладення та чинності договору добровільного страхування наземних транспортних засобів серії АМ № 134993 від 18 жовтня 2018 року.
Відповідно до ст. 18 Закону України «Про страхування» договір страхування набирає чинності з моменту внесення першого страхового платежу, якщо інше не передбачено договором страхування.
Отже, момент набрання чинності договором страхування закон пов`язує з фактом внесення страхувальником плати за страхування і саме з моменту внесення першого страхового платежу. Будь-яка інша умова, як то огляд і фотографування автомобіля тощо, не може бути визначальною для настання моменту набрання договором страхування чинності.
Згідно п. 5.4. загальних умов страхування договір набирає чинності з моменту, вказаного як початок строку дії такого договору страхування, але не раніше надходження всієї суми загальної страхової премії (якщо договором не передбачено розстрочення її оплати) або всієї суми першого платежу (якщо договором передбачено розстрочення оплати премії) на поточний рахунок або в касу страховика чи його представника, та після проведення огляду і фотографування (в разі необхідності, про що зазначено в ОУС цього договору) ТЗ, що приймається на страхування разом з його ДО і здійснення страховиком індивідуальної оцінки ризику.
Таким чином договір добровільного страхування наземних транспортних засобів серії АМ № 134993 від 18 жовтня 2018 року є чинним з 14 листопада 2018 року, а саме з моменту перерахування ним повної суми страхової премії 33 464, 83 грн. 
Враховуючи те, що автомобіль «Тойота С-HR» застрахований на випадок ДТП в ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», що підтверджується договором страхування і в силу Закону України «Про страхування» договір добровільного страхування наземних транспортних засобів АМ № 134993 від 18 жовтня 2018 року є чинним з моменту вчинення страхувальником страхового платежу – 14 листопада 2018 року, тому страховик зобов`язаний виплатити йому страхове відшкодування в сумі 150 139 грн.
Крім того, внаслідок ДТП йому було завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з пошкодженням його автомобіля винуватцем ДТП ОСОБА_3 . В результаті ДТП, автомобіль до якого він ставився з великим трепетом, в якому проводив майже весь свій час, був понівечений, що завдало йому глибоких душевних страждань. Враховуючи глибину душевних страждань і вимог розумності та справедливості моральну шкоду спричинену йому відповідачем ОСОБА_2 він оцінив у 1000 грн.
У зв`язку з цим позивач просив стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на його користь страхове відшкодування у розмірі 150 139 грн. і стягнути з ОСОБА_2 суму моральної шкоди в розмірі 1000 грн.
Рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 25 травня 2020 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – Акціонерного товариства «Кредобанк», про стягнення страхового відшкодування та моральної шкоди, задоволено частково.
Позов ОСОБА_1 в частині заявленої вимоги до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди задоволено повністю.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 1000 грн.
У позові ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – Акціонерного товариства «Кредобанк», про стягнення страхового відшкодування, відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді судового збору в сумі 4,99 грн.
Повернуто ОСОБА_1 з Державного бюджету України 50 відсотків судового збору за позовну вимогу до ОСОБА_2 в сумі 4,99 грн. сплаченого при поданні позову відповідно до квитанції № 0.0.1357342904.1 від 20 травня 2019 року, отримувач УК у Могилів-Подільському районі та м. Могилів-Подільському, банк отримувача Казначейство України, код банку отримувача 38031302, призначення платежу судовий збір (Державна судова адміністрація України, 050) ОСОБА_1 .
Судові витрати у виді судового збору у сумі 1501,41 грн. та витрат за проведення судової автотоварознавчої експертизи покладено на ОСОБА_1 .
Додатковим рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 09 червня 2020 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у виді витрат на професійну правничу допомогу у сумі 66,00 грн. 
Судові витрати у виді витрат на професійну правничу допомогу у сумі 9934,00 грн. покладено на позивача ОСОБА_1 .
В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати в частині відмови у задоволенні вимоги про стягнення страхового відшкодування з ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» і ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити повністю; додаткове рішення змінити за результатами розгляду апеляційної скарги.
Зазначив, що рішення суду в частині відмови у задоволенні вимоги про стягнення страхового відшкодування вважає незаконним та таким, що підлягає скасуванню через невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що висновок суду про те, що договір добровільного страхування чинності не набув, оскільки позивачем не доведено факту огляду та фотографування транспортного засобу під час укладання договору страхування, суперечить дійсним обставинам справи. Судом не враховано, що договір добровільного страхування набрав чинності, що позивач підтвердив листом АТ «Кредобанк» за № 101-16381/19 від 09 квітня 2019 року, яким страховою компанією підтверджено перед банком факт укладання та чинності договору страхування автомобіля і такий договір перебував на обліку в банку як діючий. Позивачем укладено договір страхування автомобіля саме на виконання умов кредитного договору із банком (пункт 10.1.3.1).
Він надавав автомобіль «Тойота С-HR» працівникам ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» для проведення огляду і фотографування в день підписання договору страхування. Це було однією із умов укладення договору страхування, яку позивач дотримав. Огляд і фотографування автомобіля проводилися перед підписанням договору страхування. При цьому в процесі огляду і фотографування від нього не вимагалося окремого підпису чи іншої дії. Це одностороння дія відповідача. Якщо у відповідача виникли проблеми із своїм працівником, який здійснював огляд і фотографування або не збереглися дані про це – то він не може бути відповідальним за це.
Повний платіж він здійснив 14 листопада 2018 року в сумі 33 464,83 грн., яка прийнята відповідачем і страхувальнику не повернулась, що свідчить про зарахування цих коштів за діючим договором страхування.
Після повідомлення страхувальником на адресу страховика про ДТП, останнім здійснені дії на виконання умов договору страхування, зокрема: заведено страхову справу № 207198, здійснено огляд місця ДТП і складено звіт про результати огляду місця пригоди від 15 грудня 2018 року з додатком № 1, здійснено технічний огляд автомобіля від 30 грудня 2018 року. Тобто страховиком вчинялись фактичні дії на виконання договору, що свідчить про його чинність.
Крім цього страховик не надав доказів того, що з дня підписання договору – з 18 жовтня 2018 року до 15 грудня 2018 року – до дня страхового випадку, він ініціював огляд автомобіля і його фотографування або, що страхувальник ухилявся від цього. Ненадання до суду страховиком акту огляду автомобіля є способом уникнення майнової відповідальності перед страхувальником.
Також позивач вважає, що судом першої інстанції невірно застосовані положення статті 18 Закону України «Про страхування», відповідно до якого договір страхування набирає чинності з моменту внесення страхувальником плати за страхування.
Порушенням норм процесуального права позивач пов`язує із неправильним вирішенням справи в результаті заяви про відвід судді, який був обґрунтованим.
Також позивач просить змінити додаткове рішення і за результатами розгляду його апеляційної скарги по суті вирішити питання щодо перерозподілу судових витрат у вигляді судового збору і витрат на професійну правничу допомогу.
Відповідач ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» надав відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції в частині заявленої до нього вимоги – залишити без змін, зазначивши, що судом першої інстанції у повному обсязі з`ясовано всі обставини справи, надано правильну оцінку доказам, наданих сторонами і прийнято обґрунтоване і законне рішення.
Інші учасники справи відзив на апеляційну скаргу не надали і рішення суду не оскаржили.
Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи.
Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення за таких підстав.
Відповідно до ч. 1 – 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина 1).
При цьому суд досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї та приймає докази, які не були подані до суду першої інстанції, лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (частини 2, 3), а також не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4).
Як вбачається зі змісту апеляційної скарги рішення суду оскаржує позивач лише в частині відмови у задоволенні вимоги про стягнення страхового відшкодування.
В іншій частині рішення суду позивачем та іншими учасниками справи не оскаржується.
Тому суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду лише в оскаржуваній позивачем частині, врахувавши при цьому відсутність підстав для застосування положень частини 4 статті 367 ЦПК України.
Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги, заявленої до відповідача ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про стягнення страхового відшкодування у розмірі 150 139,00 грн., суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено факт огляду та фотографування транспортного засобу під час укладення договору страхування; не доведено того факту, що на момент укладення договору страхування автомобіль не перебував в експлуатації і не мав пошкоджень, а тому договір добровільного страхування наземних транспортних засобів серії АМ № 134993, укладений ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» із ОСОБА_1 , чинності не набув. За таких обставин суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» не набула обов`язків по виплаті ОСОБА_1 страхового відшкодування за договором страхування від 18 жовтня 2018 року, а тому в цій частині позов є необґрунтованим і задоволенню не підлягає.
Колегія суддів не погоджується із такими мотивами, викладеними у рішенні суду першої інстанції.
Судом встановлено, що 23 серпня 2017 року ОСОБА_1 уклав із ТОВ «Виробничо-технічне підприємство «Інжпроект» договір купівлі-продажу № И/6734, за яким придбав автомобіль «TOYOTA C-HR 2 WD», 2017 року виробництва, вартістю 882 308,00 грн. (том 1 а. с. 177).
Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 власником автомобіля «TOYOTA C-HR» з реєстраційним номером НОМЕР_1 є ОСОБА_1 (том 1 а. с. 173).
Із наданої ТОВ «ВТП «Інжпроект» відповіді № 09-10/19 від 07 жовтня 2019 року вбачається, що автомобіль «TOYOTA C-HR» був придбаний в автосалоні і на момент підписання акту прийому-передачі не мав жодних пошкоджень (том 1 а. с. 176).
27 жовтня 2017 року ПАТ «Кредобанк» уклав із ОСОБА_1 кредитний договір № 13371/2017, за умовами якого банк видає позичальнику кредит у сумі 764 882,16 грн. на строк до 26 жовтня 2022 року для здійснення повної/часткової оплати за договором купівлі-продажу транспортного засобу марки Тойота, моделі С-HR, дата випуску – 2017 рік, укладеного між позичальником і ТОВ «ВТП «Інжпроект» та для оплати страхування від нещасних випадків в сумі 14 924,16 грн. Підписанням цього договору позичальник доручає банкові здійснити видачу кредиту шляхом зарахування кредитних коштів на відкритий у банку транзитний рахунок з наступним переказом суми кредиту з цього рахунку: в сумі 749 958,00 грн. на поточний рахунок ТОВ «Інжпроект»; в сумі 14 924,16 грн. – за страхування життя позичальника на поточний рахунок ПрАТ «СК «ПЗУ Україна страхування життя» (пункт 2).
Згідно пункту 10.1.3.1. кредитного договору позичальник зобов`язаний до моменту видачі кредиту та протягом усього строку дії цього кредитного договору, здійснити в одній із страхових компаній, які відповідають вимогам банку та перелік яких розміщено на офіційній Інтернет сторінці банку, щорічне страхування транспортного засобу, який буде переданий у заставу в забезпечення виконання зобов`язання по цьому кредитному договору від всіх ризиків фізичного пошкодження, загибелі чи викрадення (повне АВТОКАСКО) на користь банку на весь період дії цього кредитного договору, на суму реальної ринкової вартості транспортного засобу на момент укладення договору страхування (том 1 а. с. 18-20). 
На виконання таких умов кредитного договору 18 жовтня 2018 року ОСОБА_1 уклав із ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» договір добровільного страхування наземних транспортних засобів серії АМ № 134993 (том 1 а. с. 8-17).
За умовами цього договору застрахований транспортний засіб – автомобіль «Тойота С-HR», 2017 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , страхова сума – 732 272 грн., страхова премія – 33 464,83 грн.
Договором страхування застраховані наступні ризики: АВТОКАСКО дорожньо-транспортна подія; АВТОКАСКО незаконне заволодіння; АВТОКАСКО інші випадкові події.
Пунктом 8 договору добровільного страхування № 134993 від 18 жовтня 2018 року визначено порядок оплати: загальна страхова премія за договором у розмірі 33 464,83 грн., що складає 100 % із терміном сплати – 27 жовтня 2018 року (до зазначеної дати включно); період відповідальності: з 00 год 00 хв 27 жовтня 2018 року по 24 год 00 хв 26 жовтня 2019 року.
Згідно умов даного договору 14 листопада 2018 року ОСОБА_1 здійснив страховий платіж на користь ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» по квитанції № 0.0.1184031285.1 в розмірі 33 464,83 грн. (том 1 а. с. 9).
15 грудня 2018 року сталася ДТП з участю автомобіля «Тойота С-HR» під керуванням ОСОБА_3 , в результаті чого автомобіль пошкоджено на суму 155 236 грн., про що свідчить рахунок № СПМ-К-ДА1553 від 15 травня 2019 року (том 1 а. с. 21).
Вина водія ОСОБА_3 підтверджується постановою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 14 березня 2019 року по справі № 138/4/19, якою її визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340,00 грн. в дохід держави (том 1 а. с. 24).
ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» 11 жовтня 2019 року надало за вихідним № 7644-31 на запит представника позивача протокол технічного огляду автомобіля «TOYOTA» державний номер НОМЕР_3 , складений 30 грудня 2018 року (том 1 а. с. 174, 175) та копію заяви про настання страхового випадку № 30 із додатком № 1 до заяви про настання страхового випадку № 31 (том 1 а. с. 183-199).
ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна», розглянувши за заявою ОСОБА_1 матеріали справи відносно ДТП, яка мала місце 15 грудня 2018 року, в результаті якої було пошкоджено належний страхувальнику автомобіль «Тойота» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , листом № 1437-31 від 27 лютого 2019 року відмовила у виплаті страхового відшкодування з тих підстав, що договір страхування АМ № 134993 не набув чинності, оскільки страхувальник при укладенні договору страхування транспортного засобу «TOYOTA» не надав страховику цього автомобіля для огляду та фотографування (том 1 а. с. 22). 
Із листа АТ «Кредобанк» № 101-16381/19 від 09 квітня 2019 року вбачається, що ОСОБА_1 банк повідомив про те, що в рамках підписаного між ним та АТ «Кредобанк» кредитного договору № 13371/2017 від 27 жовтня 2017 року обліковано договори страхування, укладені між ними: АМ № 134993 від 18 жовтня 2018 року (КАСКО) та № 114.КРА.П.0001059 від 18 жовтня 2018 року (нещасні випадки)(т. 1 а. с. 23). 
Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 28 серпня 2019 року задоволено клопотання представника позивача – адвоката Кравчука М. О. і призначено по справі судову автотоварознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено запитання: Яка вартість відновлювально-ремонтних робіт (розмір матеріального збитку) автомобіля «TOYOTA C-HR», 2017 року випуску, номер кузова НОМЕР_4 державний номерний знак НОМЕР_1 власником якого є ОСОБА_1 , після дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 15 грудня 2018 року? (том 1 а. с. 165).
Згідно висновку судового експерта № 172 від 14 листопада 2019 року вартість ремонтно-відновлювальних робіт автомобіля «TOYOTA C-HR» державний номерний знак НОМЕР_1 , відповідно до механічних пошкоджень останнього внаслідок ДТП станом на 14 листопада 2019 року становить 83 622,75 грн.; розмір матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля «TOYOTA C-HR» державний номерний знак НОМЕР_1 , відповідно до технічного стану та строку експлуатації, станом на 14 листопада 2019 року становить 90 403,56 грн. (том 1 а. с. 213-232).
Відповідно до частини 6 статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Відповідно до частини 1 статті 16 Закону України «Про страхування» договір страхування – це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. 
Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Договір страхування укладається в письмовій формі (частина 1 статті 981 ЦК України). 
Договір страхування має містити обов`язково істотні умови договору, якими згідно статті 982 ЦК України є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов`язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства. 
Відповідно до статті 983 ЦК України договір страхування набирає чинності з моменту внесення страхувальником першого страхового платежу, якщо інше не встановлено договором. 
За правилами статті 18 Закону України «Про страхування» для укладання договору страхування страхувальник подає страховику письмову заяву за формою, встановленою страховиком, або іншим чином заявляє про свій намір укласти договір страхування. При укладанні договору страхування страховик має право запросити у страхувальника баланс або довідку про фінансовий стан, підтверджені аудитором (аудиторською фірмою), та інші документи, необхідні для оцінки страховиком страхового ризику (частина 1). Договір страхування набирає чинності з моменту внесення першого страхового платежу, якщо інше не передбачено договором страхування (частина 4). 
Отже згідно вимог цивільного законодавства, що містяться у наведених статтях: 983 ЦК України та 18 Закону України «Про страхування», договір страхування набирає чинності з моменту внесення першого страхового платежу, якщо інше не передбачено договором страхування.
Як встановлено по справі договір добровільного страхування наземних транспортних засобів АМ № 134994 укладений сторонами: страховиком ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» і страхувальником ОСОБА_1 , 18 жовтня 2018 року. За умовами цього договору страхова премія, яку зобов`язаний сплатити страхувальник, складає суму 33 464,83 грн. (том 1 а. с. 65), яку страхувальник повністю сплатив повним платежем 14 листопада 2018 року згідно дубліката квитанції № 0.0.1184031285.1 (том 1 а. с. 66) і яка надійшла на рахунок страховика, оскільки заперечуючи позов і доводи апеляційної скарги, відповідач про протилежне не зазначав.
Відповідачем прийняті зазначені кошти як страховий платіж по договору АМ № 134993, здійснений ОСОБА_1 . Назад страхувальнику кошти не були повернені страховиком, що свідчить про їх зарахування саме за діючим договором страхування АМ № 134993 від 18 жовтня 2018 року.
Крім цього при настанні страхового випадку 15 грудня 2018 року, страховик завів страхову справу № 207198 за заявою № 30 і № 31 про настання страхового випадку, здійснив огляд місця пригоди, склав звіт про результати огляду місця ДТП і додаток до нього № 1 від 15 грудня 2018 року, провівши фотографування пошкодженого автомобіля «TOYOTA C-HR», державний номерний знак НОМЕР_1 (том 1 а. с. 183-199), здійснив технічний огляд пошкодженого автомобіля, оформивши протокол технічного огляду КТЗ від 30 грудня 2018 року (том 1 а. с. 174-175).
Всі ці дії вчинялися відповідачем – ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», на виконання чинного договору добровільного страхування наземних транспортних засобів АМ № 134994, укладеного 18 жовтня 2018 року між ним як страховиком та страхувальником ОСОБА_1 .
Закон про страхування, при укладенні договорів страхування, зобов`язує дотримуватись не тільки вимог чинного законодавства, а й Правил страхування, які розробляються страховиком для кожного виду страхування окремо і підлягають реєстрації при видачі ліцензії на право здійснення відповідного виду страхування. Правила страхування повинні містити перелік об`єктів страхування, порядок визначення розмірів страхових сум та (або) страхових виплат, страхові ризики, виключення із страхових випадків і обмеження страхування, строк та місце дії договору, порядок його укладення, права та обов`язки сторін, дії страхувальника у разі настання страхового випадку, перелік документів, що підтверджують таке настання та розмір збитків, порядок і умови здійснення страхових виплат, строк прийняття рішення про здійснення або відмову в їх здійсненні, причини відмови у страховій виплаті або виплаті страхового відшкодування, умови припинення договору страхування, порядок вирішення спорів, страхові тарифи за договорами страхування іншими, ніж договори страхування життя, страхові тарифи та методику їх розрахунку за договорами страхування життя, особливі умови.
При укладенні договору страхування страхувальник вправі ознайомитися із Правилами страхування і при підписанні договору звірити його відповідність цим Правилам.
Відповідач в заперечення заявлених позовних вимог не надав суду таких Правил страхування і не надав доказів ознайомлення страхувальника ОСОБА_1 із ними. 
У статті 20 Закону України «Про страхування» визначені обов`язки страховика: 1) ознайомити страхувальника з умовами та правилами страхування; 2) протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати або страхового відшкодування страхувальнику; 3) при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом; 4) відшкодувати витрати, понесені страхувальником при настанні страхового випадку щодо запобігання або зменшення збитків, якщо це передбачено умовами договору; 5) за заявою страхувальника у разі здійснення ним заходів, що зменшили страховий ризик, або збільшення вартості майна переукласти з ним договір страхування; 6) не розголошувати відомостей про страхувальника та його майнове становище, крім випадків, встановлених законом; 7) надавати відповідним підрозділам Національної поліції інформацію про укладення договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що підлягають обов`язковому технічному контролю. Умовами договору страхування можуть бути передбачені також інші обов`язки страховика. 
Пунктом 9.5. договору страхування АМ № 134993 від 18 жовтня 2018 року визначені обов`язки страховика: п. 9.5.1. страховик зобов`язаний ознайомити страхувальника з умовами цього договору страхування і відповідними Правилами страхування страховика.
Страховик цього зобов`язання не виконав і не ознайомив страхувальника із Правилами та умовами страхування, оскільки не надав про це доказів і не зазначив про них у відзиві на апеляційну скаргу і у відзиві на позовну заяву.
Також про це свідчать фактичні обставини справи, зваживши на те, що у запереченні на позовну заяву відповідач не зазначав про Правила страхування, якими він керувався при укладенні із ОСОБА_1 договору страхування, не посилався на них в запереченнях позовних вимог та вимог апеляційної скарги, не зазначив про них у своїх відзивах на позов і на апеляційну скаргу і не надав їх як докази суду для огляду. 
Статтею 21 Закону України «Про страхування» визначені обов`язки страхувальника, який зобов`язаний: 1) своєчасно вносити страхові платежі; 2) при укладанні договору страхування надати інформацію страховикові про всі відомі йому обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику, і надалі інформувати його про будь-яку зміну страхового ризику; 3) при укладенні договору страхування повідомити страховика про інші чинні договори страхування щодо цього предмета договору; 4) вживати заходів щодо запобігання та зменшення збитків, завданих внаслідок настання страхового випадку; 5) повідомити страховика про настання страхового випадку в строк, передбачений умовами страхування. Умовами договору страхування можуть бути передбачені також інші обов`язки страхувальника.
Договором страхування у пункті 9.2. визначені обов`язки страхувальника, зокрема: ознайомити водіїв з відповідними Правилами страхування страховика та умовами договору страхування (зокрема з тими, що впливають на рішення страховика стосовно визнання події страховим випадком та відмови у виплаті страхового відшкодування (п. 9.2.1.); своєчасно вносити страхові платежі (внески) у відповідності до умов цього договору (пункт 9.2.2.) тощо.
Ні законом, ні договором страхування на страхувальника не покладено обов`язок надати фотографії транспортного засобу та акт огляду цього транспортного засобу.
Для укладення договору страхування страхувальник має надати страховику свою заяву у формі, що встановлена страховиком або іншим чином заявити про свій намір укласти договір страхування, що передбачено частиною 1 статті 18 Закону України «Про страхування».
Як зазначено у пункті 1.2 розділу «Загальні умови страхування» договору страхування АМ № 134993 від 18 жовтня 2018 року, ці загальні умови, особливі умови страхування, заява на страхування, додатки до заяви на страхування, акт огляду транспортного засобу є невід`ємними частинами договору, не можуть існувати окремо одна від одної та разом складають договір страхування (том 1 а. с. 67).
Всі ці наведені складові частини договору страхування, за виключенням заяви страхувальника із додатками, що додаються до неї на вимогу страховика, формуються саме страховиком, який перший примірник договору страхування разом із невід`ємними його частинами, зберігає у себе, а другий примірник договору страхування із його невід`ємними частинами саме страховик надає страхувальнику.
Відповідальним за належне та якісне оформлення договору страхування є страховик, до якого звернувся страхувальник із відповідною заявою (письмовою чи в іншій формі, згідно вимог ч. 1 ст. 18 Закону України «Про страхування») про свій намір укласти договір страхування належного йому на праві власності транспортного засобу.
Інших фактів страховик – відповідач ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», не зазначив у своїх відзивах та не підтвердив їх доказами.
Наведене свідчить про те, що саме страховик зобов`язаний був оглянути автомобіль страхувальника, провести його фотографування та заповнити акт огляду транспортного засобу.
За неналежне виконання страховиком свого обов`язку страхувальник не може нести відповідальність.
Крім цього, згідно вимог закону договір страхування АМ №134993 від 18 жовтня 2018 року був укладений між страховиком ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» і ОСОБА_1 саме на підставі відповідної заяви (письмової чи в іншій формі, згідно вимог ч. 1 ст. 18 Закону України «Про страхування») про свій намір укласти договір страхування належного йому на праві власності транспортного засобу. Про відсутність такої заяви відповідач ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» у своїх відзивах не зазначав.
Отже, страховик визнав достатніми відомості, вказані в заяві на страхування, поданій ОСОБА_1 , та уклав із ним договір, незважаючи на те, що, як стверджує страховик, не було заповнено акту огляду транспортного засобу.
Як стверджує страховик ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», страхувальник ОСОБА_1 при подачі заяви на страхування не заповнив акт огляду транспортного засобу, однак, саме на підставі такої заяви страхувальника між сторонами було укладено договір страхування, отже представник страховика в особі ОСОБА_4 , визнав достатніми відомості, вказані в заяві на страхування та уклав із ОСОБА_1 договір страхування.
Крім того, відповідач, заперечуючи позов і доводи апеляційної скарги не зазначив та не надав доказів того, що з часу підписання договору страхування – 18 жовтня 2018 року до дня настання страхового випадку – 15 грудня 2018 року він звертався до страхувальника із вимогою про огляд та фотографування належного йому автомобіля й складення відповідного акта, а також того, що страхувальник відмовлявся від вчинення таких дій.
Таким чином, посилання суду першої інстанції на нечинність договору страхування через відсутність акту огляду транспортного засобу не відповідають вимогам закону й договору, тому договір страхування набрав чинності з моменту сплати страхового платежу страхувальником, тобто з 14 листопада 2018 року (том 1 а. с. 66).
Посилання суду першої інстанції на те, що відповідальність страховика наступає з моменту зарахування страхового платежу на поточний рахунок страховика, за умови надання транспортного засобу для огляду, не може свідчити про момент набрання чинності договором страхування, так як поняття набрання чинності договором та поняття настання відповідальності страховика не є рівнозначними і їх не можна ототожнювати.
Крім того, з п. 9.2.3 договору страхування (загальні умови страхування), укладеного між сторонами, вбачається, що страхувальник зобов`язаний надати страховику документи, передбачені розділом ХП цих загальних умов страхування, що стосуються страхового випадку та його наслідків. Розділ ХП загальних умов страхування у договорі страхування містить перелік документів, що підтверджують настання страхового випадку і розмір збитків.
Доводи позивача про те, що всі необхідні документи він надав страховику разом із заявою про виплату страхового відшкодування, які отримані страховиком (том а. с. 22), відповідачем ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» спростовані не були.
Статтею 26 Закону України «Про страхування» визначені підстави для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування, якими є: 1) навмисні дії страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на дії, пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, в стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або захисту майна, життя, здоров`я, честі, гідності та ділової репутації. Кваліфікація дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, встановлюється відповідно до чинного законодавства України; 2) вчинення страхувальником - фізичною особою або іншою особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного злочину, що призвів до страхового випадку; 3) подання страхувальником свідомо неправдивих відомостей про предмет договору страхування або про факт настання страхового випадку; 4) отримання страхувальником повного відшкодування збитків за майновим страхуванням від особи, винної у їх заподіянні; 5) несвоєчасне повідомлення страхувальником про настання страхового випадку без поважних на це причин або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків; 6) інші випадки, передбачені законом. Умовами договору страхування можуть бути передбачені інші підстави для відмови у здійсненні страхових виплат, якщо це не суперечить закону. Рішення про відмову у страховій виплаті приймається страховиком у строк не більший передбаченого правилами страхування та повідомляється страхувальнику в письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови.
Договір страхування АМ № 134993 від 18 жовтня 2018 року у пункті 13 надає перелік причин відмови у виплаті страхового відшкодування. У цьому переліку відсутня така підстава для відмови у виплаті страхового відшкодування, як не долучення страхувальником до договору страхування акта огляду транспортного засобу.
Отже, страховиком не наведено підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування, які б відповідали вимогам закону та договору.
Відповідно до статті 9 Закону України «Про страхування» страхове відшкодування – страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Непрямі збитки вважаються застрахованими, якщо це передбачено договором страхування. У разі коли страхова сума становить певну частку вартості застрахованого предмета договору страхування, страхове відшкодування виплачується у такій же частці від визначених по страховій події збитків, якщо інше не передбачено умовами страхування. 
Розмір страхового відшкодування позивач визначив в сумі 150 139,00 грн., яку він просив стягнути із відповідача ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», про що зазначив у своєму позові (том 1 а. с. 7), надавши при цьому складений ТОВ «Преміум Моторс» рахунок № СПМ-К-ДА1553 від 15 травня 2019 року, у якому зазначена загальна сума 155 236,00 грн., на яку пошкоджено автомобіль «TOYOTA C-HR», що на праві власності належить позивачу (том 1 а. с. 21).
Також позивачем з метою визначення вартості відновлювально-ремонтних робіт (розміру матеріального збитку) автомобіля «TOYOTA C-HR» з державним номерним знаком НОМЕР_1 , що належить йому на праві власності, заявлено клопотання про призначення по справі автотоварознавчої експертизи (том 1 а. с. 162).
Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 28 серпня 2019 року задоволено його клопотання, призначено по справі судову автотоварознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено запитання: Яка вартість відновлювально-ремонтних робіт (розмір матеріального збитку) автомобіля «TOYOTA C-HR», 2017 року випуску, номер кузова НОМЕР_4 державний номерний знак НОМЕР_1 власником якого є ОСОБА_1 , після дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 15 грудня 2018 року? (том 1 а. с. 165).
14 листопада 2019 року на виконання ухвали судовий експерт надав висновок № 172, згідно якого вартість ремонтно-відновлювальних робіт автомобіля «TOYOTA C-HR» державний номерний знак НОМЕР_1 , відповідно до механічних пошкоджень останнього внаслідок ДТП станом на 14 листопада 2019 року становить 83 622,75 грн.; розмір матеріального збитку, завданий власнику пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля «TOYOTA C-HR» державний номерний знак НОМЕР_1 , відповідно до технічного стану та строку експлуатації, станом на 14 листопада 2019 року становить 90 403,56 грн. (том 1 а. с. 213-232).
Пунктом 12 договору страхування АМ № 134993 від 18 жовтня 2018 року визначено перелік документів, що підтверджують настання страхового випадку і розмір збитків. Визначення розміру страхового відшкодування при пошкодженні/загибелі/втраті застрахованого транспортного засобу та/або ДО за АВТОКАСКО здійснюється на підставі документів, що підтверджують вартість відновлювального ремонту пошкоджень застрахованого транспортного засобу, його ДО, завданих внаслідок настання страхового випадку, і які обираються страховиком за одним або кількома зазначеними у договорі варіантами (пункт 12.3.1.1.).
Оскільки по даній справі страховик відмовився від виплати страхувальнику страхового відшкодування, тому розмір страхового відшкодування визначається на підставі наданого позивачем документу, що підтверджує вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля, яким є висновок судової автотоварознавчої експертизи № 172 від 14 листопада 2019 року, де вартість ремонтно-відновлювальних робіт автомобіля «TOYOTA C-HR» державний номерний знак НОМЕР_1 , відповідно до механічних пошкоджень останнього внаслідок ДТП станом на 14 листопада 2019 року становить 83 622,75 грн. (том 1 а. с. 213-232).
Оцінюючи відповідно до вимог статті 89 ЦПК України надані сторонами докази, колегія суддів прийшла до висновку про порушення відповідачем ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» законного права позивача на виплату йому страхового відшкодування, тому таке право підлягає судовому захисту у вигляді задоволення позовних вимог у частковому розмірі – в сумі 83 622,75 грн., що складає собою вартість відновлювальних робіт пошкодженого автомобіля позивача.
З урахуванням наведеного доводи апеляційної скарги ґрунтуються на вимогах закону, тому підлягають до задоволення.
Таким чином рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині про відмову у стягнення страхового відшкодування із відповідача ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» підлягає до скасування в цій частині та ухвалення в цій частині нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог про стягнення на користь позивача з відповідача ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» страхового відшкодування в сумі 83 622,75 грн. 
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи (п. 3 ч. 1); порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (п. 4 ч. 1). Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягав застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. 
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
За наведених обставин апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції підлягає до скасування в оскаржуваній частині та ухвалення в цій частині нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.
В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржувалося, тому залишається без змін.
Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
З урахуванням наведеного підлягає до скасування оскаржуване позивачем додаткове рішення суду про розподіл судових втрат в частині покладення судових витрат у виді витрат на професійну правничу допомогу у сумі 9934,00 грн. на позивача ОСОБА_1 , з ухваленням в цій частині нового судового рішення.
Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1). До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать також витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини 3).
Згідно вимог частин 1 і 2 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані із правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Пунктом «в» частини першої статті 382 ЦПК України передбачено, що у резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 8 цієї статті розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Згідно з ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язані зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснення ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Як свідчать матеріали справи при поданні позовної заяви до суду першої інстанції позивач сплатив судовий збір 1526,51 грн. (том 1 а. с. 1, 61), при поданні апеляційної інстанції позивач сплатив 2267,10 грн., а разом – 3793,61 грн., та поніс витрати на професійну правничу допомогу адвоката у зв`язку з розглядом справи у розмірі 10 000 грн. (том 2 а. с. 125-129).
На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу представник позивача подав до суду заяву із додатками: договір про надання правової допомоги від 07 травня 2019 року, акт приймання-передачі наданих послуг відповідно до договору про надання правової допомоги від 27 травня 2020 року, квитанцію № 4 від 07 травня 2019 року про сплату ОСОБА_1 адвокату Кравчуку М. О. за договором про надання правової допомоги в сумі 10 000 грн. та детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом від 28 травня 2020 року на загальну суму 32 000,00 грн.
Таким чином, у зв`язку із висновком суду про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , із відповідача ПрАТ «ПЗУ Україна» на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору в сумі 2090,68 грн. та витрати, пов`язані із наданням професійної правничої допомоги адвоката в сумі 5533,24 грн., що разом складає 7623,92 грн.
Керуючись ст. 367, 374, 376, 381-382 ЦПК України, суд 
Постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 25 травня 2020 року в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення страхового відшкодування з ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» та додаткове рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 09 червня 2020 року про розподіл судових витрат в частині покладення на позивача ОСОБА_1 судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 9934,00 грн. – скасувати і ухвалити в цій частині нове судове рішення.
Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про стягнення страхового відшкодування задовольнити частково.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (вул. Січових Стрільців, 40 м. Київ 04053, ідентифікаційний код 20782312) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_1 ) страхове відшкодування в сумі 83 622,75 грн. (вісімдесят три тисячі шістсот двадцять дві грн. 75 коп.) і судові витрати в сумі 7623,92 грн. (сім тисяч шістсот двадцять три грн. 92 коп.).
В решті позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування із Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» у задоволенні відмовити.
В іншій частині рішення суду і додаткове рішення залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Головуючий	М. В. Матківська  	
Судді	Ю. Б. Войтко  	
  	І. В. Міхасішин