ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/503/20                                                     Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Непочатих В.О.                                                                                                                                                             Суддя-доповідач Шурко О.І.                                          

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  05 серпня 2020 року                                                                                            м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого                               Шурка О.І.,
суддів                                        Василенка Я.М., Ганечко О.М.,
при секретарі                               Коцюбі Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби України у Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2020 року у справі за адміністративним позовом Головного управління Державної податкової служби України у Чернігівській області до ОСОБА_1  про стягнення податкового боргу, -

В С Т А Н О В И В:

Головне управління Державної податкової служби України у Чернігівській області звернулося до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_1  про стягнення з відповідача податкового боргу по транспортному податку з фізичних осіб в розмірі 7794,86 грн., на р/р UA268999980314000715000025006, отримувач - Прилуцьке УК/м.Прилуки/18011000, код отримувача 37984681, банк отримувача Казначейство України (ЕАГІ), МФО 899998.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2020 р. в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. 
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що відповідач є платником податків і зобов`язаний сплачувати належні суми податків і зборів (обов`язкових платежів) у встановлені законодавством терміни, однак всупереч вимогам статті 16 Податкового кодексу України, відповідач несвоєчасно та не в повному обсязі вносить податки до бюджету, внаслідок чого має податковий борг в загальному розмірі 7794,86 грн.
Відповідач відзив на апеляційну скаргу не подавав. 
Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) з 30.03.2005 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією довідки Управління Державної міграційної служби в Чернігівській області від 17.07.2019, довідкою Відділу адміністративних послуг Прилуцької міської ради від 10.02.2020 (а.с. 6, 14).
25.09.2017 позивачем прийнято податкове повідомлення-рішення № 10904668, яким ОСОБА_1 нараховано грошове зобов`язання з транспортного податку з фізичних осіб у сумі 25000,00 грн.
27.06.2019, у зв`язку з несплатою відповідачем податкового боргу, відповідно до податкового повідомлення-рішення від 25.09.2017 № 10904668 про сплату транспортного податку на суму 25000,00 грн., позивачем було винесено податкову вимогу від 27.06.2019 № 157593-52 (а.с. 7).
Зі змісту вказаних податкового повідомлення-рішення та податкової вимоги слідує, що вони направлялися відповідачу за адресою: АДРЕСА_2 .
Згідно копії квитанції № 0.0 1559343104.1 від 19.12.2019 відповідачем було сплачено податковий борг в сумі 25000,00 грн., однак в зв`язку з несвоєчасною сплатою податкового боргу з транспортного податку позивачем була нарахована пеня в сумі 7794,86 грн. (а.с. 4, 29).
Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, дійшов висновку, що враховуючи час обізнаності відповідача про наявність податкового повідомлення-рішення від 25.09.2017 № 10904668., податковий борг ним було сплачено у строк визначений законом. 
Колегія суддів погоджується з наведеним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 67 Конституції України визначено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Згідно ст. 15 ПК України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.
Відповідно до пп. 14.1.175. п. 14.1 статті 14 ПК України, податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Згідно з п.п. 16.1.4. п. 16.1 статті 16 ПК України, платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Положеннями пункту 58.3 статті 58 ПК України передбачено, що податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному пунктом 42.4 статті 42 цього Кодексу.
Згідно з пунктами 42.1 та 42.2 статті 42 ПК України податкові повідомлення - рішення, податкові вимоги або інші документи, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу. Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.
Відповідно до пункту 59.1 статті 59 ПК України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
За приписами підпункту 267.6.1 пункту 267.6, підпункту 267.8.1 пункту 267.8 статті 267 Податкового кодексу України обчислення суми транспортного податку з об`єкта/об`єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку. Строк сплати транспортного податку фізичними особами становить 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.
Таким чином, у разі несплати платником податків протягом 60 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення або ж закінчення процедури його оскарження, визначених контролюючим органом грошових зобов`язань такі податкові зобов`язання вважаються узгодженими. Факт узгодження податкового зобов`язання має наслідком обов`язок платника податку сплатити таке зобов`язання у встановлений законом строк.
Пеня - це сума коштів у вигляді відсотків, нарахованих на суми грошових зобов`язань, не сплачених у встановлені законодавством строки (підпункт 14.1.162 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).
Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, податкове повідомлення-рішення від 30.08.2017 року №10883210 та податкова вимога форми «Ф» від 27.06.2019 року №157593-52 направлялися позивачем за адресою АДРЕСА_2 . та повернулися з відділення поштового зв`язку з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.30).
Проте, згідно довідок Управління Державної міграційної служби в Чернігівській області від 17.07.2019 та Відділу адміністративних послуг Прилуцької міської ради від 10.02.2020, ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) з 30.03.2005 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с. 6, 14).
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що відсутність належного вручення податкового повідомлення-рішення, яке стало передумовою виникнення податкового боргу платника податків, доводить відсутність узгодженості грошового зобов`язання.
Позивачем не спростовано, що про наявність вказаного податкового повідомлення-рішення відповідач дізнався з ухвали Чернігівського окружного адміністративного суду від 17.12.2019 у справі за позовом Головного управління ДПС у Чернігівській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу по транспортному податку з фізичних осіб в розмірі 25000,00 грн., тому сплативши заборгованість 19.12.2019 (тобто, в межах 60 днів визначених Законом), у позивача не було підстав нараховувати відповідачу пеню.
Відтак, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову. 
Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.
Згідно пункту 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
У рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються, а в рішенні від 27.09.2010 по справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» - що ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.
Верховенство права є найважливішим принципом правової держави. Змістом цього принципу є пріоритет (тобто верховенство) людини, її прав та свобод, які визнаються найвищою соціальною цінністю в Україні. Цей принцип закріплено у ст. 3 Конституції України.
Окрім того, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Як зазначено в п. 4.1 Рішення Конституційного суду України від 02.11.2004 р. N 15-рп/2004 суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях визначив окремі ознаки принципу верховенства права у розбудові національних систем правосуддя та здійсненні судочинства, яких мають дотримуватись держави - члени Ради Європи, що підписали Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.
Отже, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.
Обставини, викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки є необґрунтованими та не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.
В зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст. 195, 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -       

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби України у Чернігівській області - залишити без задоволення.
Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2020 року - без змін. 
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя:                                                                      Шурко О.І.

Судді:                                                                                          Василенко Я.М.

          Ганечко О.М.

Повний текст постанови виготовлено 10.08.2020.