Постанова         
Іменем  України
 
15 липня 2020 року
м. Київ
 
справа № 758/15170/18-ц
 
провадження № 61-7728 св 20 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого – Луспеника Д. Д.,
суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А.,                Черняк Ю. В., 
 
учасники справи:
заявник – ОСОБА_1 ;
заінтересована особа – квартирно-експлуатаційний відділ м. Біла Церква Міністерства оборони України;
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 21 листопада 2019 року у складі колегії суддів: Поліщук Н. В., Андрієнко А. М., Соколової В. В.,
ВСТАНОВИВ:
1.     Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, у якій просив встановити факт перебування його на квартирному обліку та обліку військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів 
їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов у житловій комісії гарнізону Умань (Уманський гарнізон) з вересня 1986 року під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 .
Заява мотивована тим, що з серпня 1981 року по 2010 рік він проходив військову службу (з вересня 1986 року у військовій частині НОМЕР_1 ), 
є ветераном військової служби та звільнений у запас за станом здоров’я 
у званні полковника. Військова частина, в якій він проходив службу, дислокувалась у м. Умані Черкаської області, проте у травні 1989 році 
вона у повному складі була передислокована у м. Вишгород Київської 
області. 
Вказував, що з 1986 року він перебував на квартирному обліку та обліку військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів 
їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов в Уманському гарнізоні. Проте після розпаду Союзу Радянських Соціалістичних Республік військова частина НОМЕР_1 була розформована. У зв`язку із змінами у політичному устрої, зміні законодавства, іншої невизначеності склалися обставини, при яких він не зміг отримати від військової частини документацію щодо 
його перебування на квартирному обліку. У подальшому було прийнято 
ряд нормативно-правових актів, відповідно до яких військовослужбовці мали б бути забезпечені житлом, зокрема, і ті, що раніше перебували 
на квартирному обліку, а також ті, що були переміщені по службі у зв`язку із переїздом гарнізону.
З листопада 1993 року по листопад 2002 року він проходив військову службу у Головному оперативному управлінні Генерального Штабу Збройних Силах України, з листопада 2002 року по квітень 2010 року проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 . На теперішній час перебуває на обліку у житловій комісії гарнізону м. Києва при військовій частині НОМЕР_2 
(за останнім місцем проходження військової служби) як звільнений у запас за станом здоров’я. Станом на липень 2018 року він перебуває за № 1313 загальної черги та за № 1010 першочергової черги. На квартирному обліку 
у гарнізоні м. Києва перебуває з листопада 1993 року. Поряд з цим, під час присвоєння місця у загальній черзі не було враховано, що на квартирному обліку він перебував раніше, а саме з 1986 року.
Оскільки документи, які б підтверджували зазначені обставини, відсутні він звернувся до суду із цією заявою для можливості присвоєння йому місця 
у загальній черзі з урахуванням обставин перебування його на квартирному обліку з вересня 1986 року та отримання житла. 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 06 червня 2019 року 
у складі судді Гребенюка В. В. заяву ОСОБА_1 задоволено. Встановлено факт перебування ОСОБА_1 на квартирному обліку 
та на обліку військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби 
та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов у житловій комісії гарнізону м. Умань (Уманському гарнізоні) з вересня 1986 року під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 .
Задовольняючи заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив 
із того, що показаннями свідків, а також іншими письмовими доказами 
у справі доведено факт перебування заявника на квартирному обліку 
з вересня 1986 року. Оскільки аналіз інвентаризаційних облікових справ 
є неможливим, суд дійшов висновку про можливість встановлення цього факту у судовому порядку, у порядку окремого провадження. 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Київського апеляційного суду від 21 листопада 2019 року апеляційну скаргу квартирно-експлуатаційного відділу м. Біла Церква Міністерства оборони України задоволено. Рішення Подільського районного суду м. Києва від 06 червня 2019 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту перебування військовослужбовця на квартирному обліку відмовлено. 
Скасовуючи рішення районного суду та відмовляючи у задоволенні 
заяви  ОСОБА_1 , апеляційний суд виходив із того, що висновки суду першої інстанції ґрунтуються на показаннях двох свідків, які вказали 
про обізнаність перебування заявника на квартирному обліку за радянських часів, проте ці показання не містять підтвердження фактичної дати прийняття заявника на квартирний облік. При цьому доказів на підтвердження факту перебування ОСОБА_1 на квартирному обліку 
та на обліку військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби 
та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов у житловій комісії гарнізону м. Умань (Уманському гарнізоні) з вересня 1986 року під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , матеріали справи не містять. Також апеляційний суд виходив із того, що такі заяви можуть розглядатися у порядку окремого провадження. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі  ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить оскаржувану постанову апеляційного суду скасувати, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової 
палати Касаційного цивільного суду від 14 травня 2020 року поновлено ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження постанови Київського апеляційного суду від 21 листопада 2019 року, відкрито касаційне провадження у вищевказаній справі та витребувано її матеріали 
з Подільського районного суду м. Києва.
У травні 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 червня 2020 року справу за заявою  ОСОБА_1 , заінтересована особа – квартирно-експлуатаційний відділ м. Біла Церква Міністерства оборони України, про встановлення факту перебування військовослужбовця на квартирному облікупризначено до судового розгляду. 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга  ОСОБА_1 мотивована тим, що апеляційний суд 
не врахував, що станом на дату, з якої він просить встановити факт перебування його на квартирному обліку, діяло ще радянське законодавство, яке передбачало у безумовному порядку реєстрацію на квартирному обліку військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов та не були забезпечені житлом. Він не був забезпечений житлом відповідно до довідки, яка є у матеріалах справи. Ні в суді першої інстанції, ні в апеляційному суді заінтересована особа не заперечувала 
той факт, що він перебував на квартирному обліку, а лише вказувала, що відповідно до доказів, наявних у матеріалах справи, заявник знаходився 
на квартирному обліку не з вересня 1986 року, а з липня 1987 року. Таким чином, суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення районного суду та відмовляючи у задоволенні його заяви, вийшов за межі доводів апеляційної скарги. Крім того, вказуючи на необґрунтованість рішення суду першої інстанції та на недоведеність обставин, що мають значення для справи, апеляційний суд мав би переглянути справу у повному обсязі відповідно до вимог частини п`ятої статті 367 ЦПК України. 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу 
У червні 2020 року до Верховного Суду надійшов відзив квартирно-експлуатаційного відділу м. Біла Церква Міністерства оборони України 
на касаційну скаргу, в якому зазначено, що оскаржуване судове рішення апеляційного суду є законним та обґрунтованим, а доводи касаційної 
скарги – безпідставними. Із показань свідків та письмових доказів, що знаходяться у матеріалах справи, вбачається, що  ОСОБА_1 не 
міг перебувати на обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов, під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 м. Умань (Уманський гарнізон) саме з вересня 1986 року. 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
ОСОБА_1  є полковником запасу, ветераном військової служби, 
що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_3 від 22 квітня 2010 року 
(а. с. 8, 9-11) та 09 квітня 2010 року звільнений у запас за станом здоров`я (витяг із Наказу Міністерства оборони України від 09 квітня 2010 року 
№ 025Р (а. с. 17).
З червня 1989 року по липень 1992 року ОСОБА_1  перебував на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 , відповідно до довідки квартирно-експлуатаційного відділу м. Київ від 10 січня 1996 року № 03 
(а. с. 13).
Відповідно до виписки з протоколу від 11 листопада 1993 року № 21 ОСОБА_1  має наступний склад сім`ї: дружина, син та донька. Родина не забезпечена житловою площею (а. с. 14).
Згідно з протоколу № 13 засідання житлової комісії ЦАМО та Генерального Штабу Збройних Сил України від 13 лютого 2008 року полковник 
ОСОБА_1 змінив склад сім`ї з 4-х на 1 особу, у зв`язку з забезпеченням житлом дружини та двох дітей (а. с. 15).
З довідок міста проживання про склад сім`ї та реєстрацію від 15 січня 
2009 року № 25 та від 09 серпня 2016 року № 17/15/684 вбачається, 
що ОСОБА_1 зареєстрований по АДРЕСА_1 при військовій частині у м. Києві один з 18 липня 2008 року (а. с. 16, 19).
Довідкою Подільського районного у м. Києві військового комісаріату 
від 21 липня 2016 року № 345 підтверджується перебування ОСОБА_1 на квартирному обліку (а. с. 18).
Відповідно до довідки квартирно-експлуатаційного відділу м. Києва 
від 17 серпня 2018 року № 872 інформація відносно перебування 
ОСОБА_1 на квартирному обліку з 1986 року по 1989 рік у квартирно-експлуатаційному відділі м. Біла Церква відсутня, натомість за вказаний період ОСОБА_1 житловою площею не забезпечувався (а. с. 20).
Аналогічна інформація щодо житлового забезпечення у м. Умань Черкаської області міститься у листі військової частини НОМЕР_4 від 29 серпня 2018 року № УГ/8 (а. с. 21).
2. Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 
2020 року № 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження 
у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. 
Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону постанова апеляційного суду не відповідає. 
Порядок розгляду справ в окремому провадженні про встановлення 
фактів, які мають юридичне значення, визначені Главами 1 і 6 Розділу IV ЦПК України.
Згідно з частиною першою статті 293 ЦПК Україниокреме провадження – це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Відповідно до частини шостої статті 294 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.
Перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які підлягають розгляду судом у порядку окремого провадження визначено частиною першою статті 315 ЦПК України.
Відповідно частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, – залишає заяву без розгляду (частина четверта статті 315 ЦПК України). 
Пленум Верховного Суду України у пунктах 1, 2 постанови від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснив, що в порядку окремого провадження суд розглядає справи про встановлення фактів, якщо встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. У тому разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов`язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду.
Окреме провадження є безспірним, оскільки в ньому не розглядається матеріально-правовий спір, а можуть встановлюватися тільки факти та стани, які мають юридичне значення, а також підтверджуватися наявність чи відсутність неоспорюваних прав.
Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження з`ясується, що має місце спір про право, суд залишає заяву без розгляду та роз`яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах. 
Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.
Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.
У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав осіб; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.
Зі змісту заяви вбачається, що метою звернення ОСОБА_1 до суду про встановлення факту перебування його з вересня 1986 року на квартирному обліку та обліку військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов у житловій комісії гарнізону Умань (Уманський гарнізон), під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , є встановлення в судовому порядку обставин, необхідних для можливості присвоєння йому місця 
у загальній черзі з урахуванням обставин перебування його на квартирному обліку з 1986 року, для отримання житла.
Заявник свою заяву мотивував посиланням на положення Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відповідними локальними актами Міністерства оборони України щодо квартирного обліку військовослужбовців з метою отримання житла. 
Квартирно-експлуатаційний відділ м. Біла Церква Міністерства оборони України вимоги заявника не визнали, заперечували його право на зміну черги в квартирному обліку. 
З урахуванням наведеного, беручи до уваги, що розгляд цієї заяви не захистить право, яке заявник вважає порушеним, породить певний судовий спір, зважаючи на те, що заява  ОСОБА_1 направлена на поновлення його права у сфері житлових відносин, пов’язане із вирішенням питання щодо права на житло, Верховний Суд вважає, що із заяви ОСОБА_1 наявний спір про право, який має вирішуватися у порядку позовного провадження. 
Проте, суди попередніх інстанцій на зазначене уваги не звернули 
та розглянули заяву про встановлення факту що має юридичне значення за наявності цивільного спору про право.
Роз`яснити ОСОБА_1 про його право звернутися до суду з позовом на загальних підставах. 
Керуючись статтями 294, 315, 400, 409, 414, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 06 червня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 21 листопада 2019 року скасувати.
Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа – квартирно-експлуатаційний відділ м. Біла Церква Міністерства оборони України, про встановлення факту перебування військовослужбовця на квартирному обліку залишити без розгляду. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                    Д. Д. Луспеник
 
Судді:                                                                                               І. А. Воробйова 
 
                                                                                                            Б. І. Гулько
 
                                                                                                            Р. А. Лідовець
 
                                                                                                            Ю. В. Черняк