КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
    03680 м. Київ , вул. Солом`янська, 2-а 

Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/5763/2020                                                                                                                                                  

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ
 
            20 серпня 2020 року                                                                 м. Київ
                                                                                                               Справа № 757/39725/19-ц
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:   
головуючого   судді-доповідача                            Ящук Т.І., 
суддів                                                                        Немировської О.В., Чобіток А.О.,  
за участю секретаря  судового засідання              Кравченко Н.О.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна», яка подана  представником Кірсік Сніжаною Володимирівною, на рішення Печерського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2019 року, ухвалене у складі судді Ільєвої Т.Г., 
у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 
 
встановив:
 
У липні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до  відповідача ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 28.09.2017 року між ОСОБА_1 та ПАТ «СК «Універсальна» було укладено договір № 3014/261/001144 добровільного страхування наземного транспорту, за яким застраховано автомобіль «Форд Фокус», р/н НОМЕР_1 . 02.11.2017 року в м. Києві по вул. Саперно-Слобідська відбулась ДТП за участю транспортного засобу «Форд» р/н НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля «ВМW», р/н НОМЕР_2 . 
06.03.2018 року відповідач відмовив у визнанні випадку страховим та виплаті відшкодування на підставі п. 3.1.7 договору (виключення зі страхових випадків - відмова від освідчення на наявність алкогольного, токсичного, наркотичного сп`яніння), оскільки відповідно до довідки про ДТП, виданої Управлінням патрульної поліції в м. Києві, ОСОБА_1 відмовився від перевірки на стан сп`яніння, проте з даними висновками позивач не погоджується. У зв`язку з чим  позивач просив стягнути з ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» страхове відшкодування у розмірі 261 900 грн.
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2019 року позов задоволено. 
Стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «Універсальна» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 261 900 грн. Стягнуто на користь Держави України з ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» судовий збір у розмірі 2619 грн.
Не погоджуючись з рішенням, представник ПрАТ «Страхова компанія «Універсальна»  - Кірсік С.В. звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.
Вказує, що відповідачем було прийнято рішення про відмову у виплаті  страхового відшкодування на підставі підпункту 3.1.7. договору добровільного страхування наземного транспорту, укладеного між сторонами 28.09.2017 року, за змістом якого не визнаються страховими випадками і, відповідно, не підлягають страховому відшкодуванню збитки у разі відмови від освідчення на наявність алкогольного, токсичного, наркотичного сп`яніння. На підставі довідки про дорожньо-транспортну пригоду № 3017310379196429, листа начальника Голосіївського управління поліції  Головного управління Національної поліції у м. Києві № 5308/125/47/03-18 та письмових пояснень позивача, наданих ПрАТ «СК «Універсальна», позивач зазначив, що від проходження експертизи відмовився, посилаючись на те, що був у стані афекту та не мав довіри до місця, яке було запропоновано.
Звертає увагу на те, що непритягнення до відповідальності за статтям КУпАП, не має вирішального значення для кваліфікації підстав для відмови у виплаті згідно з договором, оскільки факт відмови є визнаною обставиною, а саме у поясненнях, наданих позивачем від 06.11.2017 року про те, що він відмовився від проведення експертизи. 
В той же час, в рішенні суду взагалі не наведено жодних висновків, чому суд не бере до уваги той факт, що позивач визнав фактвідмови від проходження огляду на стан сп`яніння в поясненнях від 06.11.2017 року.
Крім того, судом не зазначено,  з яких підстав суд не бере до уваги висновок Верховного Суду, та чому суд відступає від висновку щодо застосування норм права, викладених у постанові Верховного Суду № 910/10638/18.
 
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , вважаючи  рішення суду законним та обґрунтованим, просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення суду залишити без змін. Посилається на те, що скасовуючи постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП України, апеляційний суд встановив, що матеріалами справи не підтверджується та обставина, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у КМНКЛ «Соціотерапія» у присутності двох свідків, у зв`язку з чим законодавчо встановлений порядок підтвердження відмови від огляду - протоколом, складеним в присутності двох свідків, був грубо порушений, що не дає протоколу статусу належного доказу та позбавляє можливості достовірно та незаперечно встановити, чи дійсно така відмова мала місце. Таким чином, довідка №3017310379196429 складена і видана на основі протоколу, який складений з порушенням чинного законодавства. Оскільки Апеляційний суд міста Києва не визнав протокол належним доказом, про що вказав у постанові від 21.05.2018 року, відповідно, довідка про ДТП, яка була видана на основі вказаного протоколу, також не є належним доказом у справі. Звертає увагу на те, що вказані обставини досліджувались також і при розгляді кримінальної справи № 752/2026/18. Отже, позивачем надано докази незаконності протоколу, що встановлено постановою Апеляційного суду м. Києва від 21.05.2018 року та досліджувалась при ухваленні виправдувального вироку Голосіївського районного суду м. Києва від 15.01.2020 року у кримінальній справі № 752/2026/18.
В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 підтримав апеляційну скаргу, просив рішення суду скасувати. 
Представник позивача ОСОБА_2 заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив рішення суду залишити без змін. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, вислухавши пояснення представників учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного. 
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 28.09.2017 року між ОСОБА_1 та ПрАТ «СК «Універсальна» було укладено договір № 3014/261/001144 добровільного страхування наземного транспорту, за яким застраховано автомобіль Форд Фокус, р/н НОМЕР_1 .
02.11.2017 року в м. Києві по вул. Саперно-Слобідська відбулась ДТП за участю транспортного засобу «Форд» р/н НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та транспортного засобу «ВМW», р/н НОМЕР_2 .
06.11.2017 року позивач подав відповідачу заяву на виплату страхового відшкодування, згідно з дорожньо-транспортною пригодою, яка сталася 02.11.2017 року.
Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 23 січня 2018 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами.
06 березня 2018 року відповідач відмовив у визнанні випадку страховим та виплаті відшкодування на підставі п. 3.1.7 договору (виключення зі страхових випадків - відмова від освідчення на наявність алкогольного, токсичного, наркотичного сп`яніння), оскільки відповідно до довідки про ДТП, виданої УПП в м. Києві, ОСОБА_1 відмовився від перевірки на стан сп`яніння.
Постановою Апеляційного суду м. Києва від 25 травня 2018 року скасовано постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 23.01.2018 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП (відмова пройти огляд на стан сп`яніння), а провадження у справі закрито за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. 
Враховуючи наведене, 06.08.2018 року позивач звернувся до ПрАТ «СК «Універсальна» з заявою щодо перегляду відмови у визнанні випадку страховим та виплаті відшкодування.
Листом від 31 серпня 2018 року відповідач відмовив у перегляді рішення по справі з тих підстав, що не притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності не має значення для кваліфікації страховиком підстав для відмови відповідно до умов договору, а формальне не дотримання процедури фіксування факту відмови від освідчення протоколом за участю 2-х свідків, яке лягло в основу судового рішення, жодним чином не спростовує встановлений судом та визнаний самим відповідачем факт відмови від освідчення на стан сп`яніння.
Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що беззаперечним підтвердженням того, що він не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння і закриття стосовного нього провадження у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення є постанова Апеляційного суду м. Києва від 21 травня 2018 року.
Ухвалюючи оскаржуване рішення,  суд першої інстанції виходив з того, що встановлені фактичні обставини у справі спростовують доводи відповідача, викладені у листі від 31.08.2018 року, яким відмовлено у виплаті страхового відшкодування, та являються  помилковими, а відтак наявні правові підстави, з якими законодавець пов`язує виплату страхового відшкодування ОСОБА_1 . Що стосується розміру завданої шкоди, то суд виходив з того, що розмір завданої шкоди та страхового відшкодування розраховується відповідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку, який становить 305 185 грн. 41 коп.  Враховуючи, що страхова сума за договором становить 291 000 грн., а розмір франшизи - 29 100 грн., то стягненню з відповідача на користь позивача підлягає страхове відшкодування у розмірі 261 900 грн.
З висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується та вважає, що висновки суду відповідають обставинам справи, прийняті з дотриманням норм матеріального та процесуального  права.
Частиною 1 статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст. ст. 77-80 ЦПК України, докази мають бути належними, допустимими, достовірними, а їй сукупність достатньою. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).
Згідно з ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Відповідно до ст. 221 КпАП України, притягнення до адміністративної відповідальності осіб за ст. 130 КУпАП (за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції) належить до компетенції суддів районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судів.
З постанови Апеляційного суду м. Києва від 21 травня 2018 року вбачається, що матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять достатніх та належних  доказів на  підтвердження факту порушення ОСОБА_1 п. 2.5 ПДР України, яким передбачена відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.
Апеляційний суд посилався на те, що жодних даних, які б підтверджували факт того, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у КМНКЛ «Соціотерапія» в установленому законом порядку у присутності двох свідків, у матеріалах справи немає. Отже, матеріалами справи не підтверджується та обставина, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у КМНКЛ «Соціотерапія» у присутності двох свідків, у зв`язку з чим законодавчо встановлений порядок підтвердження відмови від огляду - протоколом, складеним в присутності двох свідків, був грубо порушений, що не дає протоколу статусу належного доказу та позбавляє можливості достовірно та незаперечно встановити, чи дійсно така відмова мала місце.
За таких обставин, апеляційний суд у вказаній постанові дійшов висновку, що оскільки під час розгляду справи в апеляційному суді встановлено, що працівниками поліції не було дотримано вимог законодавства щодо порядку підтвердження відмови від огляду - протоколом, складеним в присутності двох свідків, а отже, факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння в установленому законом порядку не є доведеним і допустимі докази винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення відсутні, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова - скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, тобто за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення суми страхового відшкодування, оскільки довідка про ДТП, в якій зазначено, що позивач відмовився від перевірки на стан сп`яніння, була видана до набрання законної сили судовим рішенням про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, на підставі протоколу про адміністративне правопорушення. Однак  зазначений протокол визнаний судом таким, що не має  «статусу належного доказу та позбавляє можливості достовірно та незаперечно встановити, чи дійсно така відмова мала місце».
 
Доводи апеляційної скарги про те, що факт відмови від освідчення на наявність алкогольного сп`яніння є визнаною обставиною, а саме у поясненнях, наданих позивачем від 06.11.2017 року, колегія суддів відхиляє, оскільки факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння в установленому законом порядку не є доведеним, що встановлено постановою Апеляційного суду м. Києва від 21 травня 2018 року. 
Доводи апеляційної скарги щодо незастосування висновку, викладеного у постанові Верховного Суду № 910/10638/18, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки висновок у цій справі № 910/10638/18 зроблений в межах конкретної справи в порядку господарського судочинства з фактичними обставинами, що відмінні від обставин даної справи. Так, у справі № 910/10638/18 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в постанові від 26 лютого 2019 року зробив висновок про те, що фіксація уповноваженими особами обставини щодо відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння у протоколі про адміністративне правопорушення є достатнім доказом на підтвердження невиконання однієї із умов договору страхування та не залежить від результатів розгляду справи щодо наявності чи відсутності у діях особи складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України.
Також Верховний Суд у вказаній постанові зазначив, що позивачем не було надано суду доказів на підтвердження визнання дій або бездіяльності працівників поліції неправомірними у зв`язку зі складанням протоколу або доказів його незаконності. Крім того, водій застрахованого автомобіля підписав вказаний протокол без заперечень щодо фіксації його відмови від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку. 
 
Разом з тим, закриваючи провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , Апеляційній суд м. Києва у постанові від 21 травня 2018 року зазначив, що матеріалами справи не підтверджується та обставина, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у КМКНКЛ «Соціотерапія» у присутності двох свідків, у зв`язку з чим, законодавчо встановлений порядок підтвердження відмови від огляду - протоколом, складеним в присутності двох свідків, був грубо порушений, що не дає протоколу статусу належного доказу та позбавляє можливості достовірно та незаперечно встановити, чи дійсно така відмова мала місце ( а.с. 28).
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Таким чином,висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 26 лютого 2019 року  у справі № 910/10638/18, стосується фактичних обставин вказаної справи, які є відмінними від обставин у даній справі.
Доводи апеляційної скарги відповідача щодо ненадання судом першої інстанції оцінки письмовим поясненням ОСОБА_1 від 06.11.2017 року, наданим до страхової компанії, - висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог не спростовують. Зазначення ОСОБА_1 у письмовому поясненні: «Від проведення експертизи відмовився, бо був у стані афекту та не маю довіри до місця, яке було мені запропоновано» - не можуть бути підставою для відмови у позові з  огляду на обставини, встановлені апеляційним судом у постанові про закриття  провадження за відсутністю складу адміністративного правопорушення, та висновки Апеляційного  суду м. Києва у  вказаній постанові від 21 травня 2018 року.
 
 Відповідно до  ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Частиною 1 ст. 990 ЦК України передбачено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).
Відповідно до ч. 1 ст. 988 ЦК України, страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків.
Згідно з ч. 4 ст. 26  Закону України «Про страхування» відмову страховика у страховій виплаті може бути оскаржено страхувальником у судовому порядку.
Згідно з п. 1.3. договору № 3014/261/001144 добровільного страхування наземного транспорту від 28.09.2017 року страхова сума становить 291 000 грн. 
Відповідно до п. 9.6. вказаного Договору, страховик здійснює страхове відшкодування в розмірі прямого збитку, але не більше страхової суми, вказаної в Договорі, з вирахуванням франшизи, зазначеної в п. 1.7. Договору. 
Пунктом 1.7 Договору визначено, франшиза по ризику Б та конструктивній загибелі транспортного засобу становить 29 100 грн.
Відповідно до Звіту №1311 про визначення вартості матеріального збитку автомобіля Ford Focus р/н НОМЕР_1 вартість відновлювального ремонту без урахування коефіцієнту фізичного зносу автомобіля складає 438 149 грн. 06 коп., що перевищує ринкову вартість  автомобіля ( 305 185 грн.  41 коп.), а тому  вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Ford Focus р/н НОМЕР_1 , визнана такою, що дорівнює ринковій вартості автомобіля і становить 305 185 грн. 41 коп. ( а.с. 38).
Визначаючи розмір відшкодування, суд першої інстанції  виходив із умов договору добровільного страхування наземного транспорту, укладеного між сторонами, згідно з яким страхова сума становить 291 000 грн., а розмір франшизи застосовується - при конструктивній загибелі транспортного засобу - 29100 грн., тому сума відшкодування визначена у розмірі 261 900 грн. 
Розмір стягнутого з ПрАТ «Страхова компанія «Універсальна» страхового відшкодування представник відповідача в апеляційній скарзі не спростовував, жодних доводів щодо незгоди із вказаною сумою відшкодування - не зазначив.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги
Таким чином, інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.
Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Таким чином, судом першої інстанції  було повно та всебічно встановлено обставини справи, надано вірну оцінку зібраним доказам, відповідно до спірних правовідносин правильно застосовано норми матеріального права  при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому  апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374-376, 381-383 ЦПК України, суд
 
постановив:
 
Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна», яка подана  представником Кірсік Сніжаною Володимирівною, - залишити без задоволення. 
Рішення Печерського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2019 року -  залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з  дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду  протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

              Суддя  - доповідач:                                                                     Ящук Т.І. 
 
                        Судді:                                                                      Немировська О.В.
                                                                                                         
                                                                                                         Чобіток А.О.