Постанова
Іменем України
08 липня 2020 року 
м. Київ
справа № 641/7566/17
провадження № 61-48625св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Ступак О. В.,
суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Яремка В. В.,
учасники справи:
позивач -ОСОБА_1 ,
відповідачі: Головне управління Національної поліції в Харківській області, Слобідський відділ поліції Головного управління Національної поліції у Харківській області, Державна казначейська служба України,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Міністр внутрішніх справ України Аваков Арсен Борисович,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 24 липня 2018 року у складі судді  Боговського Д. Є. та постанову Харківського апеляційного суду від 27 листопада 2018 року у складі колегії суддів: Бурлаки І. В., Кіся П. В., Яцини В. Б.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції України в Харківській області (далі - ГУНП України в Харківській області), Слобідського відділу поліції Головного управління Національної поліції України в Харківській області (далі - Слобідський ВП ГУНП України в Харківській області), Державної казначейської служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Міністр внутрішніх справ Аваков А. Б., про відшкодування моральної шкоди. 
Позов обґрунтований тим, що у  Слобідському ВП ГУНП України в Харківській області має проводитися досудове розслідування в рамках кримінального провадження від 08 жовтня 2014 року № 12014220540002634, яке доручено слідчому Денисенку О. О., про що позивача повідомлено листом Харківської міської прокуратури  від 13 жовтня 2017 року № 5. 
26 жовтня 2017 року він, як потерпілий у кримінальному провадженні, звернувся до слідчого з клопотаннями про проведення слідчих дій, а саме щодо: проведення одночасного допиту ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ; проведення одночасного допиту ОСОБА_2 та судді Комінтернівського районного суду м. Харкова Богдан М. В.; надання йому для ознайомлення матеріалів кримінального провадження та виклик його повісткою; проведення одночасного допиту ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , повідомлення ОСОБА_3 про підозру.
Він не отримував повісток на вказані слідчі дії, постанови про відмову у задоволенні клопотань від слідчого Слобідського ВП ГУНП України в Харківській області Денисенка О. О., у зв`язку з чим подав до Комінтернівського районного суду м. Харкова скаргу на бездіяльність слідчого Слобідського ВП ГУНП України в Харківській області, яку ухвалою суду від 06 листопада 2017 року задоволено.
13 листопада 2017 року повторно звернувся з аналогічними клопотаннями до слідчого Слобідського ВП ГУНП України в Харківській області, проте відповіді не отримав.
Ухвали Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29 липня 2016 року, 02 грудня 2016 року, 29 грудня 2016 року, 12 липня 2016 року, 22 грудня 2016 року щодо досудового розслідування у рамках вказаного провадження не виконані.
Незаконна бездіяльність слідчого спричинила йому моральну шкоду, страждання, призвела до порушення його нормальних життєвих зв`язків, що потребувало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Через систематичну бездіяльність Слобідського ВП ГУНП України в Харківській області під час розгляду кримінального провадження йому, як заявнику та потерпілому у кримінальному провадженні, спричинено моральні страждання, що виразилися у приниженні його честі та гідності, він протягом тривалого часу змушений звертатися за захистом своїх прав, що призвело до позбавлення його можливості реалізації своїх звичок та бажань, потребувало додаткових зусиль для організації його життя, завдало шкоди його здоров`ю, він змушений витрачати свій час, нерви, звертатися до суду.
З 13 жовтня 2017 рокуслідчий не цікавився його особою, ігнорував його права, що спричинило шкоду його здоров`ю, він вимушений вживатиліків.
Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28 вересня 2017 року його позов до ГУНП в Харківській області про стягнення коштів як компенсації за завдану моральну шкоду при проведенні досудового розслідуваннязадоволено, проте бездіяльність повторюється знову, що свідчить про цинізм та байдужість до порушення прав і свобод громадян України.
Через систематичну бездіяльність Слобідського ВП ГУНП України в Харківській області під час розгляду кримінального провадження від 08 жовтня 2014 року № 12014220540002634 не поновлені його права, не припинено порушення закону, не притягнуті до відповідальності винних осіб, чим спричинено шкоду його честі та гідності як громадянина України.
Позивач просив суд визнати безконтрольність ВП ГУНП України в Харківській області, яка призвела до бездіяльності Слобідського ВП ГУНП України в Харківській області при проведенні розслідування в рамках кримінального провадження  від 08 жовтня 2014 року № 12014220540002634, що завдала йому моральну шкоду; стягнути з Державного бюджету України на його користь 512 000,00 грн як компенсацію за моральну та майнову шкоду, завдану йому злочинною  бездіяльністю посадових осіб Шевченківського ВП ГУНП України в Харківській областіпри проведенні розслідування в рамках кримінального провадження від 08 жовтня 2014 року № 12014220540002634; зобов`язати Державну казначейську службу України перерахувати 512 000,00 грн як компенсацію за завдану моральну шкоду, внаслідок злочинної   бездіяльності та неодноразового порушення законів України посадовими особами Слобідського ВП ГУНП України в Харківській області при проведенні розслідування в рамках кримінального провадження від 08 жовтня 2014 року №12014220540002634, на рахунок    ОСОБА_1 , відкритий у Публічному акціонерному товаристві комерційному банку «ПриватБанк», надати йому на руки оригінал платіжної квитанції, яка буде свідчити про виконання рішення у цій справі.
Короткий зміст судових рішень першої та апеляційної інстанції 
Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 24 липня 2018 року, яке залишене без змін постановою Харківського апеляційного суду від 27 листопада 2018 року, в позові відмовлено. 
Відмовивши в позові, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що позивач не надав належні та допустимі докази на підтвердження того, що діями відповідачів йому завдано моральну шкоду.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 24 липня 2018 року та постанову Харківського апеляційного суду від 27 листопада 2018 року, просив скасувати оскаржувані рішення, ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Рух справи в суді касаційної інстанції
27 березня 2019 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у справі.
У квітні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.
Відповідно до розпорядження від 13 квітня 2020 року № 1022/0/226-20 «Про призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи, відповідно до пунктів 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду», затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 02 квітня 2020 року № 1 «Про заходи, спрямовані на належне здійснення правосуддя» доповідачем у справі відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Олійник А. С.
18 червня 2020 року ухвалою Верховного Суду справу призначено до судового розгляду.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані рішення є незаконними, ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права.
Суди не з`ясували обставини, що мають значення для справи, висновки судів не відповідають обставинам справи.
Суди не надали належної оцінки доказам у справі.
Відповідачі не надали доказів відсутності завдання йому моральної шкоди, не спростували, що доказом спричинення йому моральної шкоди є сам факт антисоціальної незаконної бездіяльності ГУНП в Харківській області, факти протиправної бездіяльності слідчого Денисенка О. О. визнано судовими рішеннями. 
Суд незаконно врахував лише факт його звернення до суду, проте проігнорував визнаний судом факт бездіяльності, яким завдано шкоду. Моральна шкода завдана тривалим невиконанням ухвал судів, що встановлено судами.
28 вересня  2017 року суд першої інстанції вже  ухвалив судове рішення про завдану йому шкоду подібною незаконною поведінкою під час розслідування в межах тієї самої кримінальної справи, яке залишене без змін судом апеляційної інстанції.  Тому існує неоднакове застосування законодавства щодо одного і того ж факту.
Просив врахувати рішення Європейського суду з прав людини.
Аргументи інших учасників справи
Відзив ГУНП в Харківській області на касаційну скаргу мотивований тим, що оскаржувані рішення є законними, ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Рішення судів за позовом позивача у інших справах не мають преюдиціального значення для розгляду цієї справи, ухвали слідчих суддів про задоволення скарг позивача на бездіяльність слідчого не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень та не є підставою для відшкодування моральної шкоди. 
Позиція Верховного Суду
Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-ІХ) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом (08 лютого 2020 року).
Касаційна скарга у цій справі подана у грудні 2018 року, а тому вона підлягає розгляду в порядку, що діяв до набрання чинності Законом № 460-ІХ.
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваного судового рішення, обговоривши доводи касаційної скарги, відзиву на неї, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з таких підстав.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, що слідчим Слобідського ВП ГУНП в Харківській області  Денисенком О. О. проводиться досудове розслідування в рамках кримінального провадження від 08 жовтня 2014 року № 12014220540002634.
26 жовтня 2017 року ОСОБА_1 як потерпілий у кримінальному провадженні, звернувся до слідчого з клопотаннями про проведення слідчих дій, а саме                    щодо: проведення одночасного допиту ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ; проведення одночасного допиту ОСОБА_2 та судді Комінтернівського районного суду м. Харкова Богдан М. В.; надання йому для ознайомлення матеріалів кримінального провадження та виклик його повісткою; проведення одночасного допиту ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , повідомлення ОСОБА_3 про підозру.
Ухвалою слідчого судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 06 листопада 2017 року скаргу ОСОБА_1 задоволено та визнано бездіяльність слідчого СВ Слобідського ВП ГУНП в Харківській області Денисенка О. О., який не розглянув клопотання від 26 жовтня 2017 року за кримінальним провадженням № 12014220540002634 від 08 жовтня 2014 року.
13 листопада 2017 року  ОСОБА_1 повторно звернувся до слідчого з клопотанням про проведення тих самих слідчих дій.
Ухвалою слідчого судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 22 листопада 2017 року скаргу  ОСОБА_1 задоволено та визнано бездіяльність слідчого СВ Слобідського ВП ГУНП в Харківській області Денисенка О. О., який не розглянув клопотання від 13 листопада 2017 року за кримінальним провадженням № 12014220540002634 від 08 жовтня 2014 року.
Цією ухвалою встановлено, що слідчим Денисенком О. О. надано відповіді на клопотання  ОСОБА_1 поштою, проте відсутні належні підтвердження щодо отримання  ОСОБА_1 цих відповідей.
Ухвалами слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 07 лютого 2018 року та 13 березня 2018 року скарги  ОСОБА_1 задоволено, зобов`язано уповноважених осіб прокуратури Харківської області внести відомості до Єдиного реєстру досудових рішень за його заявами від 22 листопада 2017 року про вчинення слідчим СВ Слобідського ВП ГУНП в Харківській області Денисенком О. О. кримінальних правопорушень передбачених частиною другоюстатті 382 та статтею 364 КК України.
Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28 вересня 2017 року, яке залишено без змін постановою Апеляційного суду Харківської області від 10 травня 2018 року, стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь  ОСОБА_1 50 000,00 грн у відшкодування моральної шкоди.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (стаття 56 Конституції України).
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування (стаття 1173 ЦК України).
Відповідно до статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою. Тобто відповідачем у зазначених категоріях справ є держава Україна, а не посадова особа, орган державної влади чи орган місцевого самоврядування.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування майнової чи моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Відповідно до частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що позивач не надав достатніх та допустимих доказів на підтвердження доводів завдання йому моральної шкоди, яка згідно з частиною другою статті 23 ЦК України полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Доводи позивача щодо тривалого порушення його прав спростовуються матеріалами справи, оскільки як вбачається з позовної заявита встановлено судами, з клопотаннями до слідчого він звернувся 26 жовтня 2017 року, бездіяльність слідчого встановлена ухвалою слідчого судді від 06 листопада 2017 року, до суду з цим позовом позивач звернувся 08 листопада 2017 року. Інші звернення до слідчого та ухвалені судові рішення щодо цього здійснені під час розгляду справи в суді першої інстанції  не були предметом розгляду.
Верховний Суд виходить з того, що посилання позивача в касаційній скарзі, які аналогічні посиланням в заяві про уточнення позовних вимог, на невиконання численних ухвал від 29 липня 2016 року, 02 грудня 2016 року, 29 грудня 2016 року, 12 липня 2016 року, 22 грудня 2016 року є безпідставними та суд не бере їх до уваги, оскільки суд першої інстанції не прийняв до розгляду уточнену позовну заяву, що підтверджується протоколом судового засідання (а. с. 134-136), тому суди виходили з предмета та підстав первісного позову. Доводи касаційної скарги цю обставину не спростовують.
Доказів того, що безконтрольність ГУНП в Харківській області призвела до бездіяльності слідчого Слобідського ВП ГУНП України в Харківській області при проведенні розслідування в рамках кримінального провадження і цим позивачу завдано шкоду також не надано.
Суди обгрунтовано звернули увагу, що позивач просив стягнути з Державного бюджету України на його користь 512 000,00 грн як компенсацію за моральну та майнову шкоду, завдану йому злочинною  бездіяльністю посадових осіб Шевченківського ВП ГУНП України в Харківській області при проведенні розслідування в рамках кримінального провадження, протевідповідачем у справі є Слобідський ВП ГУНП України в Харківській області.
Доводи касаційної скарги щодо преюдиціальності обставин, встановлених рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28 вересня 2017 року, яким визнано завдання йому шкоди відповідачем з аналогічних підстав, є необґрунтованими, з огляду на таке.
Згідно з частинами четвертою, п'ятою статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.
Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28 вересня 2017 року, яке залишене без змін постановою Апеляційного суду Харківської області від 10 травня 2018 року та постановою Верховного Суду від 25 лютого 2020 року, позов  ОСОБА_1  задоволено частково, стягненоз Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь 50 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю посадових осіб під час проведення перевірки в рамках кримінального провадження № 12014220540002634 від 08 жовтня 2014 року за період з 08 жовтня 2014 року до 28 вересня 2017 року.
Суди дійшли правильного висновку, щовказанерішення суду стосується правовідносин щодо відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю посадових осіб за період з 08 жовтня 2014 року до 28 вересня 2017 року.
Позовні вимоги у цій справі позивач обґрунтовує бездіяльністю слідчого щодо його клопотань, поданих 26 жовтня 2017 року та 13 листопада 2017 року, тобто обставини, встановлені рішенням суду від 28 вересня 2017 року, не мають преюдиціального значення для розгляду цієї справи.
Оцінюючи доводи касаційної скарги, Верховний Суд виходить з підстав позову, встановлених судами обставин справи та оцінених судами  доказів у справі.
Верховний Суд погоджується з висновками судів, що позивач у цій справі не надав достатніх і допустимих доказів на підтвердження завдання йому моральної шкоди діями відповідачів, з огляду на підстави та зміст позовних вимог.
Доводи касаційної скарги аналогічні доводам апеляційної скарги, зводяться до незгодиз судовими рішеннями у справі та переоцінки доказів у справі, проте встановлення обставин справи і перевірка їх доказами не належить до компетенції суду касаційної інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) рішення від 10 лютого 2010 року).
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень без змін.
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки оскаржувані судові рішення підлягають залишенню без змін, то розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.
Керуючись статтями 400, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 24 липня 2018 року та постанову Харківського апеляційного суду від 27 листопада 2018 рокузалишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає. 
 
Головуючий                                                                                   О. В. Ступак
Судді:                                                                                               І. Ю. Гулейков
                                                                                                          А. С. Олійник 
                                                                                                          С. О. Погрібний
                                                                                                          В. В. Яремко