Головуючий суду 1 інстанції - Лизенког І.В.
Доповідач -Авалян Н.М.

Справа № 423/431/20
Провадження № 22-ц/810/408/20

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 липня 2020 року                                           м.Сєвєродонецьк
               Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
               головуючого - Авалян Н.М. 
       суддів –Назарової М.В., Стахової Н.В.
               за участю секретаря судового засідання – Вовчанської С.В.
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження 
апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на ухвалу Попаснянського районного суду Луганської області 
від 07 травня 2020 року 
у справі про видачу судового наказу
учасники справи:
заявник (стягувач) – Комунальне підприємство «Первомайськтеплокомуненерго»
боржник – ОСОБА_1 
суб`єкт оскарження – Попаснянський районний відділ державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків)

встановив:

07 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернулась до зі скаргою на неправомірні дії державного виконавця. У скарзі просила визнати протиправними дії, які полягають у накладенні арешту на банківський рахунок заявниці № НОМЕР_1 в АТ «Ощадбанк» та зобов`язати зняти арешт з рахунку, посилаючись на те, що рахунок призначений для соціальної допомоги на дитину з інвалідністю. Також просила поновити строк звернення до суду.
Ухвалою Попаснянського районного суду Луганської області від 07 травня 2020 року поновлено строк звернення до суду та відмовлено у задоволенні скарги за необґрунтованістю. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати та задовольнити скаргу. Доводи апеляційної скарги аналогічні доводам, викладеним у скарзі на дії державного виконавця.
У відзиві на апеляційну скаргу суб`єкт оскарження просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, посилаючись на те, що дії державного виконавця відповідали вимогам Закону України «Про виконавче провадження».
В судовому засіданні представник ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити; представник Попаснянського районного відділк державної виконавчої служби підтримав відзив на апеляційну скаргу та просив залшити апеляційну скаргу без задоволення.
Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи учасників справи, перевіривши законність й обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав. 
Відмовляючи у задоволенні скарги, суд виходив з того, що накладення арешту на грошові кошти боржниці є правомірним та відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження». З вказаних підстав постанова державного виконавця є правомірною, тому вимога в частині її скасування задоволенню не підлягають. Крім того, не підлягає задоволенню вимога скарги про зобов`язання зняти арешт з рахунку, оскільки арешт знято постановою державного виконавця від 23 квітня 2020 року.
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції та зауважує наступне.
ОСОБА_1 (боржниця у виконавчому провадженні) звернулась до суду зі скаргою на неправомірні дії державного виконавця у порядку, визначеному розділом VІІ Цивільного процесуального кодексу України «Судовий контроль за виконанням судових рішень».
Судовий наказ є особливою формою судового рішення (частина перша статті 160 Цивільного процесуального кодексу України).
Судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах – це особлива форма правосуддя, діяльність суду пов`язана із реалізацією судових актів у цивільних справах, яка здійснюється у формі «контрольного санкціонування» вчинення деяких процесуальних дій у виконавчому провадженні при розгляді цивільних справ, безпосереднього розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність виконавців, як важливої гарантії захисту права особи у після судовому цивільному процесі та розгляді різних позовів, які стосується заходів примусового виконання рішень.
Здійснюючи цей контроль, суд зобов`язаний був перевірити доводи боржниці шляхом дослідження матеріалів виконавчого провадження, чого суд першої інстанції не дотримався.
Апеляційний суд, перевіряючи доводи апеляційної скарги, дослідив матеріали виконавчого провадження та встановив наступне.
22 жовтня 2019 року державним виконавцем Попаснянського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) відкрите зведене виконавче провадження № 60660152 по примусовому виконанню судового наказу № 423/2128/19 від 09 жовтня 2019 року, виданого Попаснянським районним судом Луганської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь КП «Первомайськтеплокомуненерго» Первомайської міської ради боргу за послуги централізованого опалення у розмірі 22284,40 грн. (ВП № 60572451) та по примусовому виконанню судового наказу № 423/2128/19 від 09 жовтня 2019 року виданого Попаснянським районним судом Луганської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь КП «Первомайськтеплокомуненерго» Первомайської міської ради судовий збір у розмірі 192,10 грн. (ВП № 60367084).
Після відкриття виконавчого провадження державним виконавцем була витребувана інформація з банківських установ про відкриті рахунки на ім`я боржниці.
20 листопада 2019 року у Попаснянському районному відділу державної виконавчої службибуло зареєстровано відповідь філії – Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» про те, що відносно боржниці ОСОБА_1 обліковуються два рахунки, у тому числі рахунок № НОМЕР_1 із залишком грошових коштів на ньому у розмірі 12,76 грн. Про те, що вказаний рахунок використовується для зарахування соціальних виплат, банк державного виконавця не повідомив, на відміну інформації про такі рахунки щодо інших боржників.
22 листопада 2019 року державним виконавцем було винесено постанову про накладення арешту на грошові кошти боржниці, що містяться на всіх відкритих рахунках в банківських установах, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.
22 січня 2020 року боржниця відвідала Попаснянський районний відділ державної виконавчої служби, надала письмові пояснення, в яких вказала про відсутність в неї доходів та про те, що отримує соціальну допомогу по догляду за дитиною з інвалідністю. Проте, вона не повідомила державного виконавця, у якій банківській установі вона отримує таку допомогу, та на який банківський рахунок ця допомога перераховується.
27 січня 2020 року у Попаснянському районному відділі державної виконавчої служби
було зареєстровано відповідь філії – Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» про те, що на рахунку боржниці № НОМЕР_1 обліковуються грошові кошти у розмірі 8750,23 грн., а також зазначено про те, що рахунок використовується для зарахування соціальних виплат.
Ці грошові кошти були перераховані на депозитний рахунок Попаснянського районного відділу державної виконавчої служби, після чого розпорядженням державного виконавця від 31 січня 2020 року на ці грошові кошти було звернуто стягнення шляхом перерахування їх з депозитного рахунку на рахунок стягувача.
23 квітня 2020 року державним виконавцем винесено постанову про зняття арешту з коштів боржниці у зв`язку з закінченням виконавчого провадження виконанням.
Отже, на день звернення до суду зі скаргою (07 лютого 2020 року) державним виконавцем було здійснено звернення стягнення на грошові кошти, які обліковувалсь на рахунку боржниці № НОМЕР_1 . 
Звертаючись до суду зі скаргою на неправомірні дії державного виконавця, боржниця вбачала порушення свого права у накладенні арешту на грошові кошти, що містяться на її банківському рахунку № НОМЕР_1 в АТ «Ощадбанк», на який зараховується соціальна допомога на дитину з інвалідністю.
У скарзі боржниця не вказала, які саме норми матеріального права порушив державний виконавець, пославшись на загальні норми щодо дотримання органами державної влади Конституції та законів України, а також норм міжнародного права.
Частиною п`ятою статті 124 Конституції України передбачено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Зазначене конституційне положення відображено у статті 18 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до якої судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Таким чином, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і повному обсязі вчиняти дії необхідні для виконання судового рішення (частини перша, друга статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).  
Відповідно до пунктів 6,7 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.
За змістом статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт коштів боржника або про опис та арешт майна боржника. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, в т. ч., шляхом винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети.
Таким чином, дії державного виконавця щодо накладення арешту на грошові кошти, що надходять та містяться на рахунках у межах сум боргу спрямовані на виконання судового рішення, а тому суд першої інстанції обґрунтовано відхилив доводи заявниці про неправомірне накладення арешту на належні їй грошові кошти в межах суми стягнення за виконавчими документами.
Закон України «Про виконавче провадження не містить заборон та обмежень для накладення арешту на грошові кошти, а передбачає лише заборону звернення стягнення на певні грошові кошти, зокрема, на допомогу особам, зайнятим по догляду за дитиною з інвалідністю (пункт 10 частини першої статті 73).
Проте, ці дії державного виконавця щодо звернення стягнення на соціальну дпомогу боржницею не оскаржувались, тому суд першої інстанції правильно не надав їм правової оцінки.
З вказаних вище підстав відсутні підстави для скасування ухвали суду першої інстанції.
Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 388, 389, 390, 391, пунктом 3 розділу XII «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України,
постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Попаснянського районного суду Луганської області від 07 травня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови (06 липня 2020 року).
Процесуальний строк касаційного оскарження продовжується на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Головуючий                                                                          Н.М.Авалян        
Судді                                                                                М.В.Назарова
                                                                                       Н.В.Стахова