ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2605/20 Справа № 200/3242/18 	  	Головуючий у першій інстанції: Женеску Е. В. Суддя-доповідач: Красвітна  Т. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2020 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого -                        Красвітної Т.П., 
суддів:                                Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,
при секретарі                        Догоновій О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_1 на заочне рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 23 жовтня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Публічного акціонерного товариства "Ерсте Банк" про визнання договору поруки припиненим, - 

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 07 квітня 2010 року між нею, ПАТ "Ерсте Банк" та ОСОБА_2 був укладений договір поруки №014/0999/44/01708/1, за умовами якого позивач поручилася перед банком солідарно в повному обсязі відповідати за своєчасне виконання позичальником ОСОБА_2 усіх його зобов`язань за кредитним договором №014/0999/01708 від 26 березня 2007 року та додатковими угодами до нього. 05 травня 2010 року банк повідомив позичальника, що відповідно до умов кредитного договору банк використав своє право на повернення кредиту достроково та встановив нову дату виконання основного зобов`язання. Оскільки протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання відповідач не пред`явив вимоги до поручителя, а звернувся з позовом до суду про солідарне стягнення заборгованості з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 лише 22.04.2011 року, тому договір поруки є припиненим. Тому, уточнивши позовні вимоги, позивач просила визнати договір поруки №014/0999/44/01708/1 від 07 квітня 2010 року, укладений між ПАТ «Ерсте Банк» та ОСОБА_1 , припиненим з певної дати, а саме з 29.11.2010 року.
Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 жовтня 2019 року позовні вимоги залишено без задоволення. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про задоволення її позову. 
Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується, зокрема, рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки ОСОБА_1 , яке долучене до матеріалів справи. 
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного. 
Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 26 березня 2007 року між ВАТ «Акціонерний комерційний банк «Престиж» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №014/0999/44/01708, за умовами якого банк надав позичальнику на положеннях та умовах цього договору кредит в сумі 140000,00 доларів США терміном по 26 березня 2017 року, з процентною ставкою за користування кредитом 12,5% річних (а.с. 7-9). 
Згідно п.п. 1.2, 1.3 кредитного договору від 26.03.2007 року №014/0999/44/01708 кредит надається на 120 місяців з 27.03.2007 року по 26.03.2017 року; кінцевий термін повернення кредиту позичальником є 26 березня 2017 року. 
У пункті 6.5 кредитного договору від 26.03.2007 року №014/0999/44/01708 погоджено, що кредитор має право достроково вимагати погашення заборгованості позичальника за кредитом або стягнути таку заборгованість, включаючи нараховані відсотки за користування кредитом та штрафні санкції, у випадках порушення наступних умов, які визнаються сторонами як істотні:
- невиконання позичальником п. 5.1, 5.2, 5.4, 5.5, 5.6, 5.7 даного Договору;
- невиконання позичальником умов укладених договорів забезпечення;
- наявності фактів невиконання позичальником (його гарантами або поручителями) будь-яких інших своїх зобов`язань;
- у випадку вимоги позичальника повернути оригінали правовстановлюючих документів на предмет іпотеки, переданих Кредитору на зберігання:;
- значного погіршення фінансового стану позичальника (його гарантів або поручителів);
- подання до суду позову про визнання недійсними в цілому чи в частині та/або неукладеним цього договору та/або будь-якого договору забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань.
В подальшому, між ПАТ «Ерсте Банк» (кредитор), ОСОБА_2 (позичальник) та ОСОБА_1 (поручитель) було укладено договір поруки №014/0999/44/01708/1 від 07 квітня 2010 року, за умовами якого поручитель ОСОБА_1 поручилася перед банком солідарно в повному обсязі відповідати за виконання позичальником усіх його зобов`язань за кредитним договором №014/0999/44/01708 від 26 березня 2007 року та всіх додаткових угод, що були укладені до нього (а.с. 10-11). 
Пунктом 6.2 договору поруки №014/0999/44/01708/1 від 07 квітня 2010 року погоджено, що цей договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та діє до настання однієї з наступних обставин:
- виконання (в тому числі дострокового) позичальником забезпеченого порукою зобов`язання, визначеного в п.2.1 цього договору (п.п. 6.2.1);
- погашення поручителем всієї заборгованості позичальника за кредитним договором у порядку та строки, визначені цим договором (п.п. 6.2.2);
- також порука припиняється, якщо кредитор в межах трирічного строку з дня настання терміну виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя (п.4 ст. 559 Цивільного кодексу України) (п.п. 6.2.3).
22 квітня 2011 року ПАТ «Ерсте Банк» звернулось до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором №014/0999/44/01708 від 26 березня 2007 року з боржників ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 13). 
Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 вересня 2011 року у цивільній справі №2-3855/11 стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Ерсте Банк» заборгованість по кредитному договору №014/0999/44/01708 від 26 березня 2007 року в розмірі 857477,78 грн. та понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 1820,00 грн. (а.с. 13). 
ПАТ «Ерсте Банк» було направлено на адресу боржника ОСОБА_2 попередження про порушення основного зобов`язання від 05.05.2010 року №12.1.0/276, відповідно до якого банк вимагав в двадцятиденний строк виконати порушене зобов`язання - здійснити погашення простроченої суми станом на 30.04.2010 року; достроково виконати зобов`язання за кредитним договором - погасити заборгованість: основну суму кредиту в розмірі 97883,62 дол. США та відсотки за користування кредитом на момент його повного погашення (а.с. 12).
Апеляційним судом встановлено, що ПАТ «Ерсте Банк» припинено 05.08.2014 року; правонаступником вказаної юридичної особи є Публічне акціонерне товариство "Фідобанк", що підтверджується витягом з реєстру юридичних осіб на а.с. 74 - 77. Ухвалою апеляційного суду ПАТ "Фідобанк" залучено до участі у справі у якості правонаступника ПАТ «Ерсте Банк». 
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. 
Пред`явивши письмову вимогу від 05.05.2010 року №12.1.0/276 про дострокове виконання зобов`язання за кредитним договором в двадцятиденний строк, ПАТ «Ерсте Банк» змінив строк виконання кредитного договору №014/0999/44/01708 від 26 березня 2007 року до 26 травня 2010 року. 
Отже, якщо кредитор на підставі частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання, тому передбачений частиною четвертою статті 559 цього Кодексу строк підлягає обрахуванню від цієї дати.
Такий правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 22 червня 2016 року № 6-368цс16.
Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. 
Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України (в редакції, чинній на час спірних правовідносин), порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.
Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.
Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши зміну строку виконання зобов`язань за кредитним договором №014/0999/44/01708 від 26 березня 2007 року до 26 травня 2010 року; приймаючи до уваги погодження у п.п. 6.2.3 договору поруки №014/0999/44/01708/1 від 07 квітня 2010 року умов про те, що порука припиняється, якщо кредитор в межах трирічного строку з дня настання терміну виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя; встановивши також звернення ПАТ «Ерсте Банк» до суду 22 квітня 2011 року з позовом про солідарне стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором, - колегія приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про визнання поруки припиненою з 29.11.2010 року. 
Апелянт, згідно змісту апеляційної скарги, безпідставно посилається на шестимісячний строк, який встановлений ч. 4 ст. 559 ЦК України для пред`явлення вимоги до поручителя, ігноруючи погоджений підпунктом 6.2.3 договору поруки №014/0999/44/01708/1 від 07 квітня 2010 року трирічний строк з дня настання терміну виконання основного зобов`язання для пред`явлення вимоги до поручителя. 
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.
Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 82 ЦПК України). 
Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Таким чином, колегія приходить до висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення місцевого суду - без змін. 
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення. 
Заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 жовтня 2019 року - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду. 

Головуючий

Судді