Справа № 344/13106/19 
Провадження № 22-ц/4808/927/20 
Головуючий у 1 інстанції Антоняк Т. М. 
Суддя-доповідач Горейко 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 вересня 2020 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі:
головуючої                        Горейко М.Д.
суддів:         Василишин Л.В., Максюти І.О.
секретаря                        Мельник О.В.
з участю представника апелянта Рокетської С.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Івано-Франківського міського суду, ухвалене у складі судді Антоняка Т.М. 26 травня 2020 року в м. Івано-Франківську, 
в с т а н о в и в:
22.07.2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позов мотивовано тим, що 05.10.2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та  ОСОБА_1  укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, за умовами якого позичальник отримала кредит у розмірі 4 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 36% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердила, що підписана нею заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжноюкарткою і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг.
ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, внаслідок чого станом на 30.06.2019 року утворилась заборгованість в розмірі 79 075,51 грн., з яких: 2 499,62 грн. – заборгованість за кредитом, 70 534,20 грн. – заборгованість за процентами за користування кредитом, 1 800 грн. – заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 3 741,69 грн. - штраф (процентна складова).
Посилаючись на наведене, позивач просив стягнути з відповідача вказану суму заборгованості та судові витрати в розмірі 1 921 грн.
Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 26 травня 2020 року в задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що позивачем не надано жодних належних, допустимих та достовірних доказів того, що між сторонами дійсно був укладений кредитний договір та що сторони в належний спосіб погодили всі істотні умови цього договору, зокрема щодо виду кредитної картки, розміру кредитного ліміту, процентів за користування кредитом, їх зміни, розміру та видів неустойки за невиконання чи неналежне виконання кредитних зобов`язань. Також позивачем не надано доказів про відкриття на ім`я відповідача рахунку, відомостей про номер цього рахунку, виписки по даному рахунку, яка і мала би підтвердити рух грошових коштів, наявність або відсутність заборгованості. Відтак підстави для задоволення позову відсутні.
Не погодившись з рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з`ясування судом обставин справи, неналежну оцінку доказів, порушення норм матеріального та процесуального права.
Зокрема вказує, що ухвалюючи оскаржуване рішення про відмову в задоволенні позову, суд не врахував, що відповідач участі в розгляді справи не приймала; заперечень проти позову не подавала; факту укладення договору, отримання кредитних коштів, ознайомлення з Умовами та правилами, а також Тарифами банку не заперечувала; розмір нарахованої заборгованості, в тому числі процентів, не оспорювала; клопотання про призначення економічної експертизи не заявляла та власного розрахунку заборгованості не наводила. Таким чином, суд розглянув справу поверхнево та упереджено, фактично став на бік відповідача та звільнив її від майнової відповідальності.
Також апелянт зазначає, що судом не застосовано норми, які підлягали застосуванню, а саме положення статей 3, 202, 204, 207, 526, 527, 611, 626, 629, 634, 638, 1048-1050, 1054, 1067 ЦК України, не враховано положення постанови НБУ №705 від 05.11.2014 року «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів» та не взято до уваги, що відповідно до укладеного 05.10.2011 року договору б/н ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 4 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 36% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно умов укладеного договору, а також відповідно до наказу ПАТ КБ «ПриватБанк» від 24.05.2005 року за №С-89 договір складається із Заяви на видачу кредиту, Умов надання банківських послуг і Тарифів банку. Обрання сторонами саме такої форми правочину, складовими якого є погоджені Заява, Умови і Тарифи, не суперечить вимогам частин 1 та 2 статті 639 ЦК України. Кредитний договір від 05.10.2011 року у встановленому законом порядку не визнаний недійсним, а тому відповідно до статті 629 ЦК України є обов`язковим до виконання сторонами. 
Апелянт вказує, що суд не звернув увагу на наявну в матеріалах справи копію довідки про умови кредитування, підписану відповідачем, якою передбачено базову відсоткову ставку за користування кредитом в розмірі 3% на місяць, розмір щомісячних платежів – 7% від заборгованості, строк внесення щомісячних платежів – до 25 числа місяця, наступного за звітним, порядок нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості, розмір штрафів за порушення термінів платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, розмір комісії за зняття готівки та особистих коштів, безготівкових платежів тощо. Тобто сторонами при укладенні кредитного договору були погоджені усі істотні умови договору.
Крім того, доказом на підтвердження користування відповідачем кредитними коштами є виписка з рахунку відповідача, у якій відображені всі операції із погашення заборгованості, зняття грошових коштів, розмір нарахованих процентів та штрафних санкцій за порушення зобов`язання. Дії з користування кредитними коштами та погашення заборгованості свідчать про визнання відповідачем заборгованості по кредиту та згоду з умовами кредитування. Таким чином, висновок суду про недоведеність позовних вимог та відсутність підстав для задоволення позову є необґрунтованим.
З наведених мотивів апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Відповідач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася.
В засіданні апеляційного суду представник апелянта доводи апеляційної скарги підтримала з наведених у ній мотивів.
Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та день розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку. Причину неявки суду не повідомила.
З урахуванням положень частини 2 статті 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив про розгляд справи за її відсутності.
Заслухавши доповідача, пояснення представника апелянта, вивчивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків суду фактичним обставинам справи та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.
Встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 05.10.2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, за умовами якого позичальник отримала кредит у розмірі 4 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. 
В заяві зазначено, що відповідач згідна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку становить між нею та банком Договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилась і згідна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді (а.с. 7).
До кредитного договору банк додав довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 року (а.с. 8, 9-32).
Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 30.06.2019 року становить 79 075,51 грн., з яких: 2 499,62 грн. – заборгованість за кредитом, 70 534,20 грн. – заборгованість за процентами за користування кредитом, 1 800 грн. – заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 3 741,69 грн. - штраф (процентна складова) (а.с. 5-6).
Відповідно до частин 1 та 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно з частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Відповідно до частини 1 статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. 
Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Таким чином, при укладенні кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Встановлено, що 05.10.2011 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку і таким чином уклала із банком договір про надання банківських послуг, за умовами якого отримала кредит у розмірі 4 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку (а.с. 7).
Відповідача було ознайомлено з фінансовими умовами надання кредитки «Універсальна», 30 днів пільгового періоду» і прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів, що підтверджується її підписом на довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 30 днів пільгового періоду», згідно з якою базова процентна ставка в місяць становить 3% на залишок заборгованості (а.с. 8).
Факт отримання ОСОБА_1 кредитних коштів та користування ними підтверджується випискою по рахунку відповідача (а.с. 128-134), а наявність заборгованості за кредитним договором - розрахунком заборгованості (а.с. 5-6), який відповідачем належними та допустимими доказами не спростований. Відтак, суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про відсутність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості по тілу кредиту в розмірі 2 499,62 грн.
Пред`являючи вимоги про погашення кредиту, банк просив, окрім тіла кредиту (сума, яку фактично отримала в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема нараховані проценти за користування кредитом, пеню та комісію, а також штрафи за порушення термінів платежів.
Встановивши, що сторони обумовили в письмовому вигляді сплату процентів за користування кредитними коштами в розмірі 3% на місяць (36% на рік), колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення з відповідача нарахованих процентів за користування кредитними коштами.
Разом з тим, з розрахунку заборгованості вбачається, що з 01.04.2015 року процентна ставка збільшена банком до 3,6% на місяць (43,20% на рік).
Звертаючись в суд з даним позовом, банк при визначенні розрахунку заборгованості посилався на Умови та Правила надання банківських послуг, витяг з яких міститься в матеріалах справи (а.с. 9-32).
Відповідно до пункту 1.1.3.2.3 Умов та Правил надання банківських послуг банк має право проводити зміну Тарифів, а також інших Умов обслуговування рахунків.
Однак, доказів про те, що ОСОБА_1 було ознайомлено та підписано нею дані Умови та Правила, позивачем суду не надано, а тому відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 03.07.2019 року у справі №342/180/17, такі Умови та Правила не є складовою укладеного між сторонами кредитного договору.
Враховуючи зазначене, у банку відсутні підстави для застосування з 01.04.2015 року збільшеної процентної ставки.
Крім того, з довідки АТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що термін дії останньої кредитної картки, виданої ОСОБА_1 за кредитним договором, закінчився в лютому 2018 року (а.с. 126).
З даним позовом банк звернувся в суд в липні 2019 року.
Відповідно до правового висновку, викладеного в пункті 54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі №444/9519/12, право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитним договором припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
За таких обставин, у банку відсутні правові підстави для нарахування процентів за кредитним договором поза межами строку дії кредитної картки.
З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає обґрунтованими вимоги АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по процентах за користування кредитом за період з 05.10.2011 року по 28.02.2018 року в розмірі 3 439,23 грн. (2 499,62 грн. (заборгованість за тілом кредиту) ? 36% (базова процентна ставка) : 360 днів ? 1065 (кількість днів, за яку нараховується заборгованість, а саме за період з 01.04.2015 року по 28.02.2018 року) + 777,13 грн. (заборгованість за процентами накопичувальним підсумком станом на 31.03.2015 року).
Щодо вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з відповідача заборгованості за пенею, комісією та штрафами, апеляційний суд виходить з наступного.
Як вбачається з розрахунку заборгованості, сума 1 800 грн., яку позивач вказав як заборгованість за пенею та комісією, фактично є заборгованістю за пенею.
Згідно довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», сторони погодили відповідальність у вигляді пені за несвоєчасне погашення заборгованості - 1% від заборгованості, але не менше 30 грн. в місяць, та штрафів за порушення термінів платежів – 500 грн.+5% від суми заборгованості по кредитному ліміту (а.с. 8).
Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. 
За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
Відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення – строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.
Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року №6-2003цс15.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає лише заборгованість за пенею.
При цьому, колегія суддів бере до уваги висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений в пункті 81 постанови від 28.03.2018 року у справі №444/9519/12, та приходить до висновку, що оскільки право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося зі спливом строку кредитування, тобто 28.02.2018 року, то вимога позивача про стягнення нарахованої пені після зазначеної дати є необґрунтованою.
Відтак стягненню з відповідача на користь позивача підлягає лише пеня в розмірі 200 грн. (пеня накопичувальним підсумком станом на 28.02.2018 року).
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за тілом кредиту, заборгованості за процентами за користування кредитом та пені слід скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача 2 499,62 грн. заборгованості за тілом кредиту, 3 439,23 грн. заборгованості за процентами за користування кредитом та 200 грн. пені. В задоволенні вимог про стягнення 500 грн. штрафу (фіксованої частини) та 3 741,69 грн. штрафу (процентної складової) слід відмовити.
Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки колегія суддів дійшла висновку про стягнення 2 499,62 грн. заборгованості за тілом кредиту, 3 439,23 грн. заборгованості за процентами за користування кредитом та 200 грн. пені, то пропорційно розміру задоволених позовних вимог (7,76%) стягненню з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає 149,07 грн. судового збору за подання позовної заяви та 223,60 грн. судового збору за подання апеляційної скарги, а всього 372,67 грн. судового збору.
Частиною 6 статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.
Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то вона відноситься до малозначних справ.
Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 381 - 384, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.
Заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 26 травня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення.
Позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительки АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», місцезнаходження якого м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, код ЄДРПОУ 14360570, МФО 305299, заборгованість за кредитним договором б/н від 05.10.2011 року в розмірі 6 138,85 грн., з яких: 2 499,62 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 3 439,23 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом та 200 грн. – пеня.
В задоволенні решти вимог позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 372,67 грн. судового збору.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча                                                                М.Д. Горейко 
Судді:                                                                        Л.В. Василишин
І.О. Максюта

Повний текст постанови складено 11 вересня 2020 року