ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

22 липня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 340/1019/20	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого  судді:           Дурасової Ю.В.,
суддів:                               Божко Л.А., Лукманової О.М.,     
секретар судового засідання: Новошицька О.О.
за участю: представника відповідача: Грива Юрій Васильович
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 24.04.2020 (головуючий суддя Хилько Л.І., повний текст складено 27.01.2020)
в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду 30.03.2020 року з адміністративним позовом до відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив: 
- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 33   617,50 грн. за втрату ним 25% професійної працездатності;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 33 617,50 грн. за втрату 25% професійної працездатності.
Позов обґрунтовано тим, що під час проходження ним військової служби в Збройних Силах України набув 25% втрати професійної працездатності, вважаючи, що має право відповідно до статті 16 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” на отримання ним одноразової грошової допомоги в розмірі, встановленого законом, звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із відповідним запитом, на який листом отримав відмову. Не погоджуючись із такою позицією Кіровоградського обласного військового комісаріату, просить суд задовольнити адміністративний позов. 
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 24.04.2020 в задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції, обґрунтовано тим, що саме на Міністерство оборони України, як на головного розпорядника коштів, покладено обов`язок щодо виплати одноразової грошової допомоги, також у разі встановлення їм відповідного відсотку непрацездатності. Тобто, рішення про виплату одноразової грошової допомоги чи рішення про відмову у виплаті одноразової грошової допомоги приймає лише Розпорядник бюджетних коштів, а виплату коштів, у зв`язку з прийняттям рішення про можливу виплату одноразової грошової допомоги здійснює уповноважений орган. Вказано на те, що позивачем на виконання вищевказаних приписів Порядку до уповноваженого органу не було подано відповідної заяви та пакету документів щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності. Також, судом першої інстанції встановлено, що матеріали справи не містять жодного рішення про нарахування та виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 прийнятого уповноваженим органом (відповідною комісією Міністерства оборони України) з огляду на втрату 25% часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності набутого під час проходження військової служби. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги. Посилається на те, що саме відповідач повинен нараховувати та виплачувати позивачу одноразову грошову допомогу за втрату ним 25% професійної працездатності, а не Міністерство оборони.   
Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що не перешкоджає розгляду справи по суті.
В судовому засіданні 08.07.2020 року, що відбулося за участю  представника позивача (Дьоро А.М.) були надані  пояснення щодо суті спору.
В призначений день судового засідання 22.07.2020 позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, що, відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, не перешкоджає розгляду справи за його відсутності. 
Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення апеляційної скарги, просив відмовити в її задоволенні, залишивши рішення суду першої інстанції без змін як законне та обґрунтоване. Суду пояснив, що позивачем не було подано заяви та пакету документів для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , проходив військову службу у Збройних Силах України, як мобілізованого Олександрійським ОМВК, має статус учасника бойових дій (а.с. 6-7, 10-16).    Відповідно до довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії 12 ААА №007891 від 08.07.2019 року виданої обласною МСЕК позивач має 25% втрати професійної працездатності (а.с. 9). ІНФОРМАЦІЯ_2 при звільненні позивача не провів розрахунку щодо виплати одноразової грошової допомоги за втрату 25% професійної працездатності, тому позивач надіслав відповідний інформаційний запит до військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_4 . 
Листом від 29.11.2019 року №4347 ІНФОРМАЦІЯ_2 надав  відповідь позивачу та повідомив, що грошові виплати, які були нараховані та виплачені при звільненні зазначені у грошовому атестаті. Відповідно до пункту 3 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил України підйомної допомоги затвердженого  наказом Міністерства оборони України від 05.02.2018 року №45  виплата військовослужбовцям підйомної допомоги та добових здійснюється за новим місцем військової служби (місцем навчання) відповідно до наказу командира (начальника) військової частини (військового навчального закладу) із зазначенням нарахованої суми виплат. Станом на 02.12.2019  року зазначеного наказу  до Кіровоградського обласного військового комісаріату не надходило (а.с. 17).
Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Конституції України, Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”, Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” № 2011-XII, норми Постанови Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013 року, якою затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.
Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.
Так, стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.            
Не погоджуючись з діями відповідача щодо не здійснення нарахування та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із втратою частини працездатності, вважаючи, що має право на отримання такої одноразової грошової допомоги, позивач звернувся з позовом до суду.  
При цьому, відповідач зазначає, що позивачем не надавалася відповідна заява (з додатками) для вирішення питання про призначення і виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із втратою частини працездатності. Відсутність такої заяви не дає підстав для розгляду зазначеного питання.
Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що предметом даного спору є протиправність/правомірність дій відповідача щодо не виплати позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку із втратою частини працездатності, за відсутності заяви (з додатками) про призначення і виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із втратою частини працездатності.
Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Частиною 5 статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Відповідно до статті 41 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”.
20 грудня 1991 року Верховною Радою України прийнято Закон України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” № 2011-XII, який відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Визначення соціального захисту військовослужбовців міститься у статті 1 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” (№ 2011-XII), та означає діяльність (функція) держави, спрямовану на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
У відповідності до статті 1-2 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” (№ 2011-XII) військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 3 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” (№2011-XII) дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.
Водночас, статтею 41 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” передбачено, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”.
Зокрема, частиною 1 статті 16 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” (№2011-XII) визначено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Частиною 2 ст.16 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” (№2011-XII), встановлено вичерпний перелік підстав, за наявності яких призначається і виплачується одноразова грошова допомога, зокрема, серед інших, за пунктом 9 вказаної статті: 
- отримання військовозобов`язаним, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, або резервістом поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності в період проходження зборів чи служби у військовому резерві або не пізніше ніж через три місяці після закінчення таких зборів чи виконання резервістом обов`язків служби у військовому резерві.
За змістом частини 2 статті 16-2 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” (№2011-XII), одноразова грошова допомога у випадках, зазначених у підпунктах 5 - 9 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується залежно від встановленої військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту інвалідності та ступеня втрати ним працездатності у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України. При цьому у випадках, зазначених у підпункті 5 пункту 2 статті 16 цього Закону, розмір одноразової грошової допомоги не може бути меншим за 70-кратний прожитковий мінімум, встановлений законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.
За змістом пункту 9 статті 16-3 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” (№2011-XII) Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Частиною 6 статті 16-3 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” (№2011-XII) одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві резервістами.
Постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013 року затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі –Порядок №975).
Відповідно до підпункту 7 пункту 6 Порядку №975 передбачено, що у разі часткової втрати працездатності без установлення інвалідності одноразова грошова допомога виплачується залежно від ступеня втрати працездатності, який установлюється медико-соціальною експертною комісією, у розмірі, що визначається у відсотках від:
- 70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено ступінь втрати працездатності, - військовослужбовцю, який отримав поранення (контузію, травму або каліцтво), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності, а також особі, звільненій з військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, але не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби;
- 50-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено ступінь втрати працездатності, - військовослужбовцю строкової військової служби, який отримав поранення (контузію, травму або каліцтво), захворювання у період проходження ним строкової військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності, а також особі, звільненій із строкової військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, пов`язаних з проходженням військової служби, але не пізніше ніж через три місяці після звільнення її із строкової військової служби;
- 50-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено ступінь втрати працездатності, - військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, який отримав поранення (контузію, травму або каліцтво), захворювання під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності в період проходження зборів чи служби у військовому резерві або не пізніше ніж через три місяці після закінчення таких зборів чи виконання резервістом обов`язків служби у військовому резерві.
Згідно пункту 3 Порядку №975 у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Пунктами 11 та 13 Порядку №975 передбачено, що військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи:
- заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; 
- довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності. 
До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).
Однак, матеріали справи не містять підтверджень, що зазначена заява (з додатками), подавалася позивачем. 
Отже, позивачем не підтверджено, що він діяв у відповідності до зазначеного Порядку №975 та надав відповідну заяву з додатками для вирішення питання про призначення йому грошової допомоги у зв`язку з втратою частини працездатності.
Водночас, відповідач (суб`єкт владних повноважень) має діяти лише в відповідності до норм законодавства України, тому не має правових підстав для призначення та виплати зазначеної грошової допомоги в разі відсутності відповідної заяви від позивача про виплату одноразової грошової допомоги (з додатками).
При цьому, в силу пунктів 11 та 13 Порядку №975, керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.
Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови (пункт 15 Порядку).
Відповідно до вищенаведеного, пропозиції даної комісії у формі протоколу засідання, затвердженого Міністром оборони України і є рішенням розпорядника коштів (Міністерство оборони України є головним розпорядником бюджетних коштів). 
Згідно пункту 15 Порядку рішення про відмову у призначенні грошової допомоги може бути оскаржене в установленому порядку.
Отже, законодавством України передбачена відповідна процедура щодо вирішення питання про призначення грошової допомоги  військовослужбовцю у зв`язку з втратою частини працездатності, яка починається з подачі відповідної заяви (з додатками).  
Одноразова грошова допомога є компенсаційним механізмом соціального захисту військовослужбовців, які спрямовані на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом. 
При цьому, правовою підставою для призначення особі одноразової грошової допомоги відповідно до вимог ст. 16 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” та Порядку № 975 є відповідний висновок МСЕК.
Виходячи із системного аналізу вищевказаних положень чинного законодавства, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що саме на Міністерство оборони України, як на головного розпорядника коштів, покладено обов`язок щодо виплати одноразової грошової допомоги, зокрема, у разі встановлення відповідного відсотку непрацездатності.
Тобто, рішення про виплату одноразової грошової допомоги чи рішення про відмову у виплаті одноразової грошової допомоги приймає лише Розпорядник бюджетних коштів (Міністерство оборони України), а виплату коштів, у зв`язку з прийняттям рішення про можливу виплату одноразової грошової допомоги здійснює уповноважений орган. 
Оскільки матеріали справи не містять підтверджень, що позивачем на виконання вищевказаних приписів Порядку №975 до уповноваженого органу подано, відповідної заяви та пакету документів щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності, то суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову.
Також, матеріали справи не містять рішення про нарахування та виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 прийнятого уповноваженим органом (відповідною комісією Міністерства оборони України) з огляду на втрату 25% часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності набутого під час проходження військової служби, що також не дає підстави для здійснення виплат.
При цьому, колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що суд першої інстанції правильно зазначив, що  ОСОБА_1 має правові підстави для отримання одноразової грошової допомоги за втрату 25% професійної працездатності під час проходження військової служби, однак за відсутності подання позивачем заяви (та доданих документів) відповідний орган не має правових підстав самостійно вирішити зазначене питання.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність у даному випадку бездіяльності Кіровоградського обласного військового комісаріату.
Також суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовна вимога позивача про зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити одноразову грошову допомогу в розмірі 33617,50грн. є передчасною та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не надавалася відповідна заява про нарахування грошової допомоги (з додатками), тому відповідною Комісією Міністерства оборони України не приймалося рішення відносно позивача, щодо призначення чи відмови у призначенні одноразової грошової допомоги в разі часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів.
Частиною 1 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
На думку колегії суддів апеляційної інстанції суд першої інстанції правильно визначив, що позивачем не доведено тих обставин, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.
При цьому відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, доведено правомірність його дій/рішень.    
Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що заявлені позивачем вимоги є такими, що не підлягають задоволенню.
Вищезазначене є мотивом для відхилення судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі. 
Доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.
З огляду на результати апеляційного розгляду справи, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 24.04.2020 – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили 22.07.2020 та може бути оскаржена до Верховного Суду в силу п.2 ч.5 ст. 328 КАС України протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Вступну та резолютивну частини постанови проголошено 22.07.2020.
В повному обсязі постанова виготовлена 30.07.2020.
   
Головуючий   суддя                                                                      Ю. В. Дурасова 

                               суддя                                                                      Л.А. Божко 

                               суддя                                                                      О.М. Лукманова