Справа № 349/580/20 
Провадження № 22-ц/4808/920/20 
Головуючий у 1 інстанції Рибій М. Г. 
Суддя-доповідач Горейко 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 вересня 2020 року          м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі:
головуючої                        Горейко М.Д.
суддів:         Василишин Л.В., Матківського Р.Й.
секретаря                        Маслей А.М.
з участю апелянта,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Рогатинського районного суду, ухвалене у складі судді Рибія М.Г. 17 червня 2020 року в м. Рогатині, 
в с т а н о в и в:
05.05.2020 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років.
Позов мотивувала тим, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, однак фактично шлюбні відносини між ними припинені і вони проживають окремо. Від шлюбу у них народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач не надає жодної допомоги на утримання дитини та не приймає участі у її вихованні. Вона знаходиться у скрутному матеріальному становищі, не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років. Допомоги, яку вона отримує від управління соціального захисту в розмірі 860 грн., не вистачає для забезпечення навіть мінімальних потреб дитини, у зв`язку з чим вона змушена звертатися по допомогу до своїх батьків. 
Посилаючись на наведене, просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі по 3 000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття та аліменти на її утримання в розмірі по 2 000 грн. щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку.
Рішенням Рогатинського районного суду від 17.06.2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на неповнолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1 500 грн. щомісячно, починаючи з 05.05.2020 року і до досягнення нею повноліття.
Допущено негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. 
В задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на її утримання відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 252,24 грн. та на користь ОСОБА_1 225 грн. на відшкодування судових витрат на правничу допомогу адвоката.
Рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дитини мотивовано тим, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи обставини справи та те, що розмір прожиткового мінімуму на дитину віком до 6 років з 01 січня 2020 року становить 1 779 грн., аліменти потрібно визначити в твердій грошовій сумі в розмірі 1 500 грн. щомісячно.
Рішення в частині відмови в задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення аліментів на її утримання, мотивовано тим, що позивач не надала жодного доказу на підтвердження того, що відповідач може надавати їй матеріальну допомогу, а також не навела жодного аргументу на спростування заперечень відповідача щодо неможливості надання ним такої допомоги. Оскільки право на утримання дружини виникає тільки за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу, а позивач не довела наявність такої умови, то таке право в позивача не виникло і, відповідно, не підлягає захисту.
Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з`ясування судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права.
Зокрема зазначає, що при ухваленні оскаржуваного рішення суд не врахував її доводи про те, що відповідач ухиляється від утримання дочки, не надає матеріальної допомоги та не приймає участі у її вихованні. Вони з дочкою перебувають у скрутному матеріальному становищі, що змусило її звернутися в суд за захистом своїх прав. 
Вказує, що визначена судом сума аліментів на утримання дитини в розмірі 1 500 грн. щомісячно є явно недостатньою для забезпечення навіть найістотніших життєвих потреб дитини, не кажучи про витрати, зумовлені розвитком здібностей та лікуванням дитини.
Крім того, судом не враховано положення статті 84 СК України про те, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Таке право дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.
Посилаючись на наведене, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. 
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому доводи скарги заперечив.
Зазначив, що твердження апелянта про те, що він ухиляється від утримання дочки, не надає матеріальної допомоги та не приймає участі у її вихованні, не відповідають дійсності, оскільки він забезпечує дитину необхідними речами та бажає приймати участь у вихованні дочки, однак позивач сама перешкоджає його побаченням з дитиною, внаслідок чого він змушений був звертатися до органів опіки та піклування та правоохоронних органів.
Також в апеляційній скарзі ОСОБА_1 згадує про витрати, зумовлені розвитком здібностей та лікуванням дитини, проте в позовній заяві вона не вказувала про необхідність сплати додаткових витрат та не довела їх належними доказами. 
Крім того, позивач не надала доказів і про те, що у нього є можливість надавати допомогу на її утримання. 
Суд першої інстанції ухвалив рішення з урахуванням наведених обставин та з урахуванням інтересів усіх сторін, а тому воно є законним і обґрунтованим.
Просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
В засіданні апеляційного суду апелянт доводи апеляційної скарги підтримала з наведених у ній мотивів.
Відповідач в засідання апеляційного суду не з`явився, про час та день розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. Його представник - адвокат Брайляк Е.Я. надіслала на електронну пошту суду клопотання про відкладення розгляду справи, мотивуючи тим, що м. Івано-Франківськ перебуває у червоній зоні згідно рішення Державної комісії ТЕБ та НС від 27.08.2020 року та непередбачуваними її сімейними обставинами, і неможливістю відповідача прибути в судове засідання.
З урахуванням думки апелянта, яка заперечила проти відкладення розгляду справи, посилаючись на те, що продовження карантину не перешкоджало прибути їй в судове засідання з Рогатинського району і вона потратила немалі кошти на проїзд, та з урахуванням положень частини 2 статті 372 ЦПК України колегія суддів ухвалила про розгляд справи за відсутності відповідача та його представника.
Заслухавши доповідача, пояснення апелянта, вивчивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків суду фактичним обставинам справи та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з таких підстав. 
Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що сторони з 17.02.2018 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Рогатинського районного суду від 05.06.2020 року розірвано (а.с. 6, 56-57).
Від шлюбу у сторін народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 28.08.2018 року (а.с. 7).
Дитина проживає разом із матір`ю та перебуває на її утриманні, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Путятинської сільської ради №178 від 28.04.2020 року (а.с. 51).
Відповідно до довідки управління соціального захисту населення Рогатинської РДА №2/220 від 28.04.2020 року позивач перебуває на обліку в Рогатинському РУСЗН і отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні дитини, розмір якої з жовтня 2019 року по березень 2020 року становив 860 грн. (а.с. 8).
Відповідно до частин 1 та 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. 
Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (частина 1 статті 181 СК України).
За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом (пункт 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»).
Відповідно до частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Частиною 1 статті 184 СК України встановлено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.
Врахувавши наведені положення закону та вимоги позовної заяви ОСОБА_1 про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про те, що з відповідача слід стягувати аліменти на утримання дочки у твердій грошовій сумі.
Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» установлено розмір прожиткового мінімуму на одну дитину віком до 6 років: з 1 січня 2020 року – 1 777 гривень, з 1 липня – 1 859 гривень, з 1 грудня – 1 921 гривня.
Судом першої інстанції вірно встановлено та підтверджується матеріалами справи, що малолітня дочка сторін проживає разом із матір`ю та знаходиться на її утриманні.
Доказів незадовільного стану здоров`я сторін чи їхньої спільної дочки ОСОБА_4 матеріали справи не містять.
Позивач не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років, отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні дитини в розмірі 860 грн.
Відповідач офіційно не працевлаштований і доказів про його доходи матеріали справи не містять. 
Разом з тим, він є молодою, фізично здоровою особою працездатного віку, а тому може працювати та сплачувати аліменти на утримання малолітньої дочки ОСОБА_4 . 
З урахуванням встановлених обставин справи, визначеного Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» розміру прожиткового мінімуму на дитину віком до 6 років та положень статті 180 СК України щодо обов`язку обох батьків утримувати дитину, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання їхньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1 500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття.
Доводи апелянта про те, що визначена судом сума аліментів на утримання дитини в розмірі 1 500 грн. щомісячно є явно недостатньою для забезпечення навіть найістотніших життєвих потреб дитини, не кажучи про витрати, зумовлені розвитком здібностей та лікуванням дитини, не приймаються до уваги, оскільки позивач вправі окрім стягнення аліментів на утримання дитини звернутись в суд з позовом про стягнення додаткових витрат у випадку понесення нею таких витрат, а розмір аліментів визначений судом з урахуванням встановлених обставин справи та положень вище наведених норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.
Щодо позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на її утримання, то колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні позову в цій частині, адже згідно положень частини 4 статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка лише за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.
Відповідно до частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Позивачем не доведено, що відповідач може надавати їй матеріальну допомогу, а також не спростовано його заперечення, наведені у відзиві на позовну заяву, про те, що він не має можливості надавати допомогу на її утримання.
Доводи апеляційної скарги в наведеній частині є аналогічними доводам позовної заяви та не спростовують правильність, законність і обґрунтованість рішення суду в цій частині.
З огляду на викладене та з урахуванням положень статті 375 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
Частиною 6 статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.
Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то вона відноситься до малозначних справ.
Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381 - 384, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рогатинського районного суду від 17 червня 2020 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча                                                                М.Д. Горейко
Судді:                                                                        Л.В. Василишин
Р.Й. Матківський

Повний текст постанови складено 04 вересня 2020 року