ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/18677/18                                                                    Суддя (судді) першої інстанції: Федорчук А.Б.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  09 вересня 2020 року                                                                          м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді:                                                           Кузьмишиної О.М.,
суддів:                                                                                  Костюк Л.О., Кобаля М.І.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 березня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

                                                            В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, яким просив:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо відмови в зарахуванні ОСОБА_1 до пільгового стажу періодів роботи з 08 липня 1986 року по 22 серпня 1986 року, з 06 липня 1987 року по 30 липня 1987 року, з 29 червня 1988 року по 01 серпня 1988 року, з 22 серпня 1992 року по 21 квітня 1997 року та призначенні йому пенсії за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ, починаючи з 02 січня 2018 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу періодів роботи з 08 липня 1986 року по 22 серпня 1986 року, з 06 липня 1987 року по 30 липня 1987 року, з 29 червня 1988 року по 01 серпня 1988 року, з 22 серпня 1992 року по 21 квітня 1997 року та призначити і виплачувати йому пенсії за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ, починаючи з 02 січня 2018 року.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що має пільговий стаж 9 років 4 місяці, а загальний стаж - 24 роки 11 місяців 6 днів, який підтверджується відповідними записами у трудовій книжці, та дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. 
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 березня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо зарахування ОСОБА_1 до пільгового стажу періодів роботи з 07 серпня 1989 року по 21 квітня 1997 року та призначенні йому пенсії за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ, починаючи з 02 січня 2018 року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві призначити і виплачувати ОСОБА_1 пенсію за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ, починаючи з 02 січня 2018 року. В іншій частині адміністративного позову відмовлено.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та прийняти в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що період роботи позивача з 07 серпня 1989 року по 21 квітня 1997 року неможливо зарахувати до пільгового стажу, оскільки він не підтверджений управлінням Пенсійного фонду Російської Федерації по Сахалінській області.
Наведене на думку апелянта свідчить про те, що судом першої інстанції не було належним чином досліджено обставини справи та проаналізовано норми, якими врегульовано спірні правовідносини.
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, яким підтримано висновки суду першої інстанції. 
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 13.07.2020 року відкрито апеляційне провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України).
У відповідності до  ст. 308  КАС України  справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про її необґрунтованість та відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що 02.01.2018 р. позивач звернувся до органу Пенсійного фонду України з заявою та відповідними документами про призначення пенсії за віком за списком № 1.
За наслідками розгляду заяви позивача, Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві листом від 16 травня 2018 року №2169/02 повідомило, що управлінням було направлено запит №17075/06 до управління Пенсійного фонду Російської Федерації по Сахалінській області з проханням провести перевірку пільгової довідки від 10 липня 2017 року №1583, виданої Муніципальною установою «Архивом Углегорського району» про період роботи на шахті «Углегорская» з 07 серпня 1989 року по 21 квітня 1997 року та надати інформацію чи має ОСОБА_1 право на призначення пільгової пенсії за списком №1 відповідно до законів Російської Федерації. Відповідь на запит не надійшла. Відтак, до пільгового стажу роботи за списком №1 можливо зарахувати періоди роботи з 07 серпня 1989 року по 21 серпня 1992 року, з 29 серпня 2006 року по 29 листопада 2007 року, що становить 4 роки 4 місяці 16 днів.
Відповідач вважає, що оскільки не виконані умови статті 114 розділу ХIV-1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», то призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах за списком №1 немає законних підстав.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду із позовом за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.
Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що період роботи позивача з 07 серпня 1989 року по 21 серпня 1992 року підтверджений трудовою книжкою позивача в сукупності з наявними архівними довідками, тому  відмова відповідача у призначені пенсії на пільгових умовах відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є протиправною.
Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, виходячи із наступного.
Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Частиною 1 ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-XII) визначено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
Статтею 2 Закону № 1788 визначено, що за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років; б) соціальні пенсії.
Згідно до ст. 7 Закону № 1788 звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію. При цьому пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується. Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.
Згідно п. "а" ч. 1 ст. 13 Закону № 1788-XII на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
За відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності стажу роботи:
з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 21 року 6 місяців у чоловіків і не менше 16 років 6 місяців у жінок.
Аналогічні положення містяться також в п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Статтею 62 Закону № 1788-XII передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Положеннями п. 2.14 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 р. за № 110, зокрема, передбачено, якщо працівник має право на пенсію за віком на пільгових умовах, запис у трудовій книжці робиться на підставі наказу, виданого за результатами атестації робочих місць, і має відповідати найменуванню Списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення. Показники, зазначені у цих Списках обов`язково повинні бути підтверджені у карті оцінки умов праці робочого місця за результатами атестації і можуть записуватись у дужках.
Тобто, підставою для призначення пенсії на пільгових умовах є відповідний стаж роботи, який повинен бути підтверджений відповідними доказами, зокрема, трудовою книжкою.
В силу пунктів 1, 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка (п. 20 Порядку № 637).
Відповідно до п.п. 3, 4.4 Порядку застосування списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 № 383 (далі - Порядок № 383), при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992. Якщо атестація була вперше проведена після 21.08.97, у разі підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах, до пільгового стажу зараховується весь період роботи до 21.08.92, 5-річний період роботи на даному підприємстві, що передує даті видання наказу про її результати, та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.
В силу п. 10 Порядку № 383 для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637.
Так, основна мета атестації, яка випливає із зазначених нормативних актів, полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.  
Судом першої інстанції встановлено, що відповідачем до пільгового стажу роботи позивача було зараховано період роботи з 07 серпня 1989 року по 21 серпня 1992 року, з 29 серпня 2006 року по 29 листопада 2007 року, що становить 4 роки 4 місяці 16 днів.
Період роботи з 07 серпня 1989 року по 21 квітня 1997 року гірничим майстром з повним робочим днем під землею та на посаді заступника начальника на шахті «Углегорська» ДАТ «Сахалінуголь» Російської Федерації відповідачем не зараховано до пільгового стажу на підставі того, що він не підтверджений управлінням Пенсійного фонду Російської Федерації по Сахалінській області, оскільки відповідь на їх запит до пенсійного фонду не надійшла.
Достатність у позивача загального стажу не є спірним.
Отже, відмова у призначенні пенсії мотивована виключно відсутністю підтвердження роботи у період з 07 серпня 1989 року по 21 квітня 1997 року на шахті «Углегорская», оскільки відсутні документи про проведення атестації робочих місць.
Згідно з пунктами 1, 2, 4 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 1992 року №442, атестація робочих місць за умовами праці (надалі - атестація) проводиться на підприємствах і організаціях незалежно від форм власності й господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров`я працюючих, а також на їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому.
Основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між роботодавцем і працівниками у галузі реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.
Атестація проводиться атестаційною комісією, склад і повноваження якої визначаються наказом по підприємству, організації, в строки, передбачені колективним договором, але не рідше ніж один раз на п`ять років. До складу комісії включається уповноважений представник виборного органу первинної профспілкової організації, а в разі відсутності профспілкової організації - уповноважена найманими працівниками особа.
Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.
Разом з тим, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що з аналізу норм Закону №1788-XII та Порядку №442 вбачається, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до пункту «а» статті 13 Закону №1788-XII є формальна констатація факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списку №1, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці.
Матеріали справи свідчать, що спірний стаж роботи позивачем отримано під час роботи на шахті «Углегорская», яка знаходиться на території Російської Федерації.
Питання щодо можливості зарахування спірного періоду роботи позивача до пільгового стажу за відсутності висновків атестації, слід розглядати у відповідності до положень Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн від 14 січня 1993 року (далі - Угода).
Відповідно до статті 6 Угоди працівники Сторони виїзду, які працюють на території Сторони працевлаштування, користуються правами та виконують обов`язки, що встановлені трудовим законодавством Сторони працевлаштування (включаючи питання трудових відносин, колективних договорів, оплати праці, режиму робочого часу та часу відпочинку, охорони та умов праці та інші). Трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність. Сторонами визнаються дипломи, свідоцтва та інші документи державного зразка про рівень освіти і кваліфікації, які видані відповідними компетентними органами Сторін, без легалізації.
Статтею 7 Угоди визначено, що питання пенсійного забезпечення регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року (далі - Угода про гарантії) та двосторонніми угодами в цій галузі.
Статтею 1 Угоди про гарантії передбачено, що пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.
Зі змісту наведених норм вбачається, що пенсія призначається за нормами законодавства країни, де проживає особа, а стаж набутий на території однієї із зазначених в Угоді держав, зараховується до пільгового у разі, якщо такий стаж взаємно визначений Сторонами.
Проте, як вірно було встановлено судом першої інстанції, що на території Російської Федерації обов`язкове здійснення атестації робочих місць було запроваджено лише з 01 вересня 2007 року на підставі наказу Міністерства охорони здоров`я Російської Федерації №569, яким затверджено Порядок проведення атестації робочих місць за умовами праці.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що спірний період роботи позивача з 07 серпня 1989 року по 21 квітня 1997 року, отриманий ним на території Російської Федерації, слід зараховувати до пільгового страхового стажу, передбаченого списком №1, без врахування результатів проведення атестації робочих місць, обов`язкової для території України.
Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 03 жовтня 2017 року у справі №К/800/31768/17.
Відтак, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про відсутність  підстав для відмови в зарахуванні спірного періоду роботи позивача 07 серпня 1989 року по 21 квітня 1997 року, оскільки він підтверджений належними та допустимими доказами, зокрема, належним чином оформленою трудовою книжкою, тому також є вірним висновок суду першої інстанції про неправомірність відмови відповідача у призначені пенсії на пільгових умовах відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Мотиви наведені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції. 
Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3  ст. 242 КАС України  рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до  ст. 316 КАС України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було правильно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, а тому колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Відповідно до ч. 1 ст. 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Так, згідно ч. 1 ст. 260 КАС України питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.
Згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності.
Керуючись ст.ст. 242, 243, 244, 250, 257, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд   

                                                            П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

                                                                                                                                                              Головуючий суддя:                                                                                 О.М. Кузьмишина

Судді:                                                                                           Л.О. Костюк

                                                                                                    М.І. Кобаль