ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2020 року	Львів	Справа № 1.380.2019.003244 пров. № А/857/3962/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді:                                             Кухтея Р.В.
суддів:                                                                      Носа С.П., Шевчук С.М., 
з участю секретаря судового засідання:            Ігнатищ Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЦЦЦ Україна» на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2020 року (ухвалене головуючим-суддею Мричко Н.І., час ухвалення судового рішення 15 год 14 хв у м. Львові, час складання повного тексту судового рішення 11 лютого 2020 року) за адміністративним позовом Головного управління Держпродспоживслужби в Тернопільській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЦЦЦ Україна» про стягнення коштів,

в с т а н о в и в :

У липні 2017 року Головне управління Держпродспоживслужби в Тернопільській області (далі – ГУ Держпродспоживслужби в Тернопільській області, позивач) звернулося в суд із зазначеним позовом, в якому просило стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЦЦЦ Україна» (далі – ТзОВ «ЦЦЦ Україна», відповідач) до державного бюджету штраф у розмірі 5100,00 грн.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 06.02.2020 позов було задоволено повністю.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ТзОВ «ЦЦЦ Україна» подало апеляційну скаргу, в якій через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою відмовити ГУ Держпродспоживслужби в Тернопільській області у задоволенні позову.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що у територіальних органів Держпродспоживслужби України відсутні будь-які правові підстави здійснювати повноваження, визначені Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про рекламу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №693 від 26.05.2004 (далі – Порядок №693), зокрема щодо накладення штрафів на рекламодавців, виробників і розповсюджувачів реклами за порушення законодавства про рекламу, а також складення протоколів про порушення законодавства про рекламу. Вказує, що відповідачу жодного повідомлення про проведення планового заходу державного нагляду (контролю) від позивача не надходило. Також зазначає, що протокол №14 про порушення законодавства про рекламу від 26.02.2019 складений з порушеннями положень Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» №877-V від 05.04.2007 (далі – Закон №877-V), оскільки вказані у ньому відомості не відповідають дійсності та є недостовірними, а тому такий є протиправний та не міг бути належною та законною підставою для прийняття позивачем рішень №14 від 02.04.2019 та №20 від 14.05.2019.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.
Разом з тим, від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на інший час у зв`язку із карантинними обмеженнями, що введені на території України.
Розглянувши вказане клопотання, суд апеляційної інстанції вважає, що таке не підлягає задоволенню, оскільки поверхневі та загальні покликання на умови карантину зі сторони суб`єкта владних повноважень (апелянта) не можуть вважатися достатньою підставою для відкладення розгляду справи.
Також необхідно вказати, що судом апеляційної інстанції у період дії карантинних заходів забезпечено процесуальну можливість для сторін та учасників справи доступу до суду, в тому числі і шляхом проведення судового засідання в порядку відеоконференції та надіслання до суду апеляційної інстанції необхідних процесуальних документів та письмових пояснень у даній справі для урахування їх під час розгляду апеляційної скарги.
Про дату, час та місце розгляду справи позивач був повідомлений завчасно (25.05.2020), проте ним не було вжито будь-яких заходів для участі в розгляді справи, зокрема, не заявлено клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції.
Також відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність в судовому засіданні учасників справи (їх представників), а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності позивача (його представників). Водночас, будь-яких нових доказів або обставин по справі останнім не наведено, клопотань про їх витребування/долучення тощо останнім не заявлено.
В протилежному випадку відкладення розгляду справи без пошуку реальних можливостей здійснювати правосуддя в умовах карантину може бути розцінено як самоусунення від виконання обов`язку по здійсненню розгляду справи.
Додатково суд апеляційної інстанції враховує, що відповідно до частини п`ятої статті 44 КАС України учасники справи зобов`язані: 1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; 2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; 3) з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; 4) подавати наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; 5) надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; 6) виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; 7) виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки суду, а й учасників справи.
Так, Європейський суд з прав людини (далі - Суд) від 07.07.1989р. у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
У випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку Суду, є доцільнішим, ніж усні слухання; розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім.
Позивач в судове засідання не з`явився про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що відповідно до ч.2 ст.313 КАС України не перешкоджає розгляду справи у його відсутності, 
Відповідно до ч.4 ст.229 КАС у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.
З матеріалів справи видно, що ТзОВ «ЦЦЦ Україна» 23.08.2012 було зареєстроване як юридична особа (код ЄДРПОУ 38244048, адреса : вул. Водогінна, будинок 2, м. Львів, 79017), про що в Єдиному державному реєстрі про проведення державної реєстрації юридичної особи внесено запис за №14151020000027644. Основними видами діяльності товариства згідно коду КВЕД є : 46.42 – оптова торгівля одягом і взуттям; 47.71 – роздрібна торгівля одягом у спеціалізованих магазинах; 47.72 – роздрібна торгівля взуттям і шкіряними виробами в спеціалізованих магазинах; 49.41 – вантажний автомобільний транспорт; 68.31 – агентства нерухомості.
Згідно протоколу про порушення законодавства про рекламу №14 від 26.02.2019, службовою особою Управління захисту споживачів ГУ Держпродспоживслужби в Тернопільській області – завідувачем сектору контролю за рекламою, дотриманням антитютюнового законодавства та пробірного контролю – державним інспектором Рабченюком Д.О., посвідчення №19-175 від 03.09.2018, при здійсненні контролю за дотриманням законодавства про рекламу щодо захисту прав споживачів встановлено порушення вимог ч.5 ст.8 Закону України «Про рекламу» №270/96-ВР від 03.07.1996 (далі – Закон №270/96-ВР), а саме : в ТРЦ «Подоляни» (адреса : м. Тернопіль, вул. Текстильна, 28ч) виявлено розповсюдження реклами (рекламодавець - ТзОВ «ЦЦЦ Україна») на скляній вітрині магазину «ССС» (рекламоносій – SALE – 70%) без зазначення відомостей про місце, дату початку і закінчення знижки цін на продукцію, розпродаж, а також про співвідношення розміру знижки до попередньої ціни реалізації товару.
У подальшому, на підставі матеріалів справи та протоколу засідання справи про порушення законодавства про рекламу №14 від 02.04.2019, ГУ Держпродспоживслужби в Тернопільській області було прийнято рішення №14 від 02.04.2019 про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу, зокрема, за порушення відповідачем вимог ч.5 ст.8 Закону №270/96-ВР, суть якого полягала у тому, що реклама про знижку цін на продукцію, про розпродаж повинна містити відомості про місце, дату початку і закінчення знижки цін на продукцію, розпродаж, а також про співвідношення розміру знижки до попередньої ціни реалізації товару. Вказаним рішенням вирішено, відповідно до ст.27 Закону №270/96-ВР, накласти на рекламодавця у зв`язку з неможливістю встановлення вартості реклами, розповсюдженої з порушенням вимог законодавства «Про рекламу», штраф у розмірі до 300 неоподаткованих мінімумів доходів громадян. Цим рішенням зобов`язано ТзОВ «ЦЦЦ Україна» сплатити у встановленому порядку штраф у зазначеному розмірі до державного бюджету у м. Тернополі. Вказане рішення отримано уповноваженою особою ТзОВ «ЦЦЦ Україна» 02.04.2019, про що свідчить особистий підпис уповноваженої особи.
04.04.2019 позивачем було подано скаргу на вказане рішення, за результатами розгляду якої Державна служба України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, листом від 17.04.2019 роз`яснила відповідачу його право оскаржити рішення контролюючого органу в судовому порядку.
02.04.2018 завідувачем сектору контролю за рекламою, дотриманням антитютюнового законодавства та пробірного контролю – державним інспектором Рабченюком Д.О. було складено протокол про порушення законодавства про рекламу №20 про порушення ТзОВ «ЦЦЦ Україна» вимог ч.2 ст.26 Закону №270/96-ВР, а саме : неподання на вимогу органу державної влади, на який згідно законом покладено контроль за дотриманням вимог законодавства про рекламу, документів, усних та/або письмових пояснень, відео- та звукозаписів, а також інформації щодо вартості розповсюдження реклами в ТРЦ «Подоляни» за вищевказаною адресою (рекламоносій – SALE -70%).
На підставі вказаного протоколу, позивачем прийнято було рішення про початок розгляду справи за порушення законодавства про рекламу №20 від 22.04.2019.
У подальшому, на підставі протоколу засідання справи про порушення законодавства про рекламу №20 від 14.05.2019, позивач, керуючись ст.27 Закону №270/96-ВР, 14.05.2019 прийняв рішення про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу №20, яким, відповідно до ч.6 ст.27 Закону №270/96-ВР, на ТзОВ «ЦЦЦ Україна» було накладено штраф у розмірі 1700,00 грн за неподання інформації щодо вартості розповсюдженої реклами центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, необхідної для здійснення повноважень та зобов`язано сплатити у встановленому порядку штраф у зазначеному розмірі до державного бюджету у м. Тернополі. Вказане рішення надіслано відповідачу засобами поштового зв`язку 14.05.2019 (рекомендованим листом з повідомленням про вручення за № 4600113885574).
Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що станом на дату розгляду даної справи в суді першої інстанції, рішення ГУ Держпродспоживслужби в Тернопільській області №14 від 02.04.2019 та №20 від 14.05.2019 про накладення на ТзОВ «ЦЦЦ Україна» штрафних санкцій були чинними, оцінка їх правомірності надано рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 29.08.2019 по справі №1.380.2019.002301, залишеного без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03.12.2019, а тому є обов`язковими до виконання.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Засади рекламної діяльності в Україні, регулювання відносин, що виникають у процесі виробництва, розповсюдження, розміщення та споживання реклами визначаються Законом №270/96-ВР.
Згідно дефініції, наведеної у статті 1 цього Закону, реклама - інформація про особу чи товар, розповсюджена в будь-якій формі та в будь-який спосіб і призначена сформувати або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес щодо таких особи чи товару; рекламодавець - особа, яка є замовником реклами для її виробництва та/або розповсюдження.
Згідно ч.1 ст.7 Закону №270/96-ВР, основними принципами реклами є : законність, точність, достовірність, використання форм та засобів, які не завдають споживачеві реклами шкоди.
Відповідно до ч.1, 2 ст.26 цього ж Закону, контроль за дотриманням законодавства України про рекламу здійснює у межах своїх повноважень спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади у сфері захисту прав споживачів - щодо захисту прав споживачів реклами. На вимогу органів державної влади, на які згідно із законом покладено контроль за дотриманням вимог законодавства про рекламу, рекламодавці, виробники та розповсюджувачі реклами зобов`язані надавати документи, усні та/або письмові пояснення, відео- та звукозаписи, а також іншу інформацію, необхідну для здійснення ними повноважень щодо контролю.
Згідно ч.4 ст.27 цього Закону, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, за поданням державних органів, зазначених у статті 26 цього Закону, або самостійно у випадках, передбачених цією статтею, крім тих, які віднесено виключно до компетенції Антимонопольного комітету України та які регулюються законодавством з питань авторського права та суміжних прав, накладає штрафи у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, на рекламодавців за вчинення дій, передбачених пунктом 1 частини другої цієї статті, у розмірі п`ятикратної вартості розповсюдженої реклами; виробників реклами за вчинення дій, передбачених пунктом 2 частини другої цієї статті, - у розмірі п`ятикратної вартості виготовлення реклами; розповсюджувачів реклами за вчинення дій, передбачених пунктом 3 частини другої цієї статті, - у розмірі п`ятикратної вартості розповсюдження реклами. Повторне вчинення перелічених порушень протягом року тягне за собою накладення штрафу у подвійному від передбаченого за ці порушення розмірі.
Згідно п.1 Положення про Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №667 від 02.09.2015, Державна служба України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів є центральним органом виконавчої влади, який в тому числі реалізує державну політику у галузі державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів і рекламу в цій сфері.
Особи, винні у порушенні законодавства про рекламу, несуть дисциплінарну, цивільно-правову, адміністративну та кримінальну відповідальність відповідно до закону (ч.1 ст.27 Закону №270/96-ВР).
Згідно ч.2 ст. 27 Закону №270/96-ВР, відповідальність за порушення законодавства про рекламу несуть : 1) рекламодавці, винні : у замовленні реклами продукції, виробництво та/або обіг якої заборонено законом; у наданні недостовірної інформації виробнику реклами, необхідної для виробництва реклами; у замовленні розповсюдження реклами, забороненої законом; у недотриманні встановлених законом вимог щодо змісту реклами; у порушенні порядку розповсюдження реклами, якщо реклама розповсюджується ними самостійно; 2) виробники реклами, винні у порушенні прав третіх осіб при виготовленні реклами; 3) розповсюджувачі реклами, винні в порушенні встановленого законодавством порядку розповсюдження та розміщення реклами.
Питання накладення уповноваженими особами Держспоживінспекції та її територіальних органів в Автономній Республіці Крим, областях, м. Києві та Севастополі (далі - територіальні органи) штрафів на рекламодавців, виробників і розповсюджувачів реклами за порушення законодавства про рекламу (крім штрафів, накладення яких належить виключно до компетенції Антимонопольного комітету і регулюється законодавством з питань авторського права та суміжних прав) регулюється Порядком №693.
Згідно п.9 Порядку №693, підставою для розгляду справи про порушення законодавства про рекламу є відповідний протокол, складений уповноваженою посадовою особою Антимонопольного комітету, Національної ради з питань телебачення і радіомовлення, Мінфіну, НКЦПФР або Держспоживінспекції та її територіальних органів.
За наявності ознак порушення законодавства про рекламу приймається рішення про початок розгляду справи (п.11 Порядку №693).
Згідно п.12 Порядку №693, справа розглядається у місячний строк з дня прийняття рішення про початок її розгляду.
Пунктом 13 Порядку №693 передбачено, що посадові особи Держспоживінспекції та її територіальних органів, які розглядають справу перевіряють відповідність реклами вимогам законодавства до змісту та достовірності реклами, порядку її виготовлення і розповсюдження, отримують документи, усні чи письмові пояснення, відео- та звукозаписи, а також іншу інформацію, що стосується порушень законодавства про рекламу, готують попередні висновки і вносять їх на розгляд Голови Держспоживінспекції, його заступників, начальників територіальних органів Держспоживінспекції, їх заступників.
За результатами розгляду справи приймається рішення, що оформляється у двох примірниках, один з яких залишається у Держспоживінспекції або її територіальному органі, другий - у 10-денний строк надсилається особі, стосовно якої було прийнято рішення, або видається її представникові під розписку (п.18 Порядку №693).
Пунктом 20 Порядку №693 передбачено, що сума штрафів за порушення законодавства про рекламу сплачується добровільно або стягується в судовому порядку відповідно до законодавства.
З матеріалів справи видно, що рішеннями ГУ Держпродспоживслужби в Тернопільській області №14 від 02.04.2019 та №20 від 14.05.2019 на відповідача було накладено штраф за порушення законодавства про рекламу
Частиною одинадцятою статті 27 Закону №270/96-ВР передбачено, що рішення у справах про порушення законодавства про рекламу можуть бути оскаржені до суду.
Як видно з матеріалів справи, рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 29.08.2019 по справі №1.380.2019.002301, залишеного без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03.12.2019, у задоволенні позову ТзОВ «ЦЦЦ Україна» до ГУ Держпродспоживслужби в Тернопільській області про визнання протиправними та скасування рішень №14 від 02.04.2019 та №20 від 14.05.2019 було відмовлено.
Згідно ч.4 ст.78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Сума штрафної санкції, визначена за наслідками розгляду справи про порушення законодавства про рекламу, яке не було скасоване за наслідком оскарження їх в судовому порядку, набуває статусу узгодженого грошового зобов`язання та підлягає сплаті до державного бюджету.
Не сплачені у добровільному порядку узгоджені штрафні санкції за правопорушення законодавства про рекламу підлягають стягненню з винних осіб у судовому порядку.
Суд звертає увагу, що вимогою заявленого позову є стягнення заборгованості зі сплати штрафних санкцій за правопорушення законодавства про рекламу, у зв`язку з чим предметом доказування у даній справі є обставини, які свідчать про наявність підстав, з якими закон пов`язує можливість стягнення відповідної заборгованості в судовому порядку, зокрема, дотримання суб`єктом владних повноважень встановленої процедури прийняття рішення про застосування штрафних санкцій, узгодження визначеного у рішенні грошового зобов`язання та сплата узгоджених грошових зобов`язань у встановлений законом строк.
Поряд з цим, питання правомірності визначених суб`єктом владних повноважень штрафних санкцій у відповідному рішенні не охоплюється предметом даного позову, а отже суд не має процесуальних повноважень у межах розгляду даної справи здійснювати їх правовий аналіз, оскільки такий аналіз був проведений у вищенаведених судових рішеннях.
Згідно ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до висновку, що оскаржуване рішення відповідає вимогам ст.242 КАС України.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.
Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.6 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому судове рішення, постановлене за результатами апеляційного перегляду, в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу.
Керуючись ст.ст.12, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325,328, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЦЦЦ Україна» залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2020 року по справі №1.380.2019.003244 - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Р. В. Кухтей 	
судді	 	С. П. Нос 	
 	 	С. М. Шевчук  	
Повне судове рішення складено 22.07.2020.