ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 367/6604/17                                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Карабаза Н.Ф.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  01 вересня 2020 року                                                                                         м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді                                Оксененка О.М.,
суддів:                                                      Лічевецького І.О.,
                                                           Мєзєнцева Є.І.,

При секретарі:                              Пономаренко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні (без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу) апеляційну скаргу Ірпінської міської ради Київської області на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 18 травня 2020 року в справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Ірпінської міської ради Київської області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Ірпінського міського суду Київської області з позовом до Ірпінської міської ради Київської області, в якому просив, з урахуванням зміни предмету позову: 
- визнати протиправним та скасувати рішення Ірпінської міської ради № 2700-40-VII від 28.09.2017 року в частині відмови в задоволенні його клопотання; 
- зобов`язати Ірпінську міську раду розглянути його клопотання про надання безоплатно у власність земельної ділянки, надання дозволу на розробку проекту землеустрою по відведенню земельної ділянки, орієнтовною площею до 0,10 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в межах м. Ірпінь у порядку та строки, передбачені статтею 118 Земельного кодексу України з наданням мотивованого рішення за результатами розгляду вказаного клопотання.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив про те, що відмова відповідача в задоволенні його клопотання на підставі того, що ним не зазначено на графічному матеріалі земельну ділянку для отримання її у власність є протиправною та порушує норми чинного законодавства України, а саме ст. 118 ЗК України.
Стосовно конкретизації місця розташування земельної ділянки вказує, вже після отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки зацікавлена особа звертається до юридичних або фізичних осіб - підприємців, які володіють необхідним технічним та технологічним забезпеченням, та за участі сертифікованого інженера-землевпорядника, зокрема, визначаються межі земельної ділянки, яка планується до виділення у власність, відповідно до закону та з урахуванням усіх обмежень та охоронних зон. З огляду на вказане він не може володіти і, відповідно, надати інформацію, щодо розташування і розмежування бажаної земельної ділянки.
Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 18 травня 2020 року позовні вимоги задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Ірпінської міської ради Київської області № 2700-40-VII від 28.09.2017 в частині відмови в задоволенні клопотання ОСОБА_1 .
Зобов`язано Ірпінську міську раду на черговій сесії міської ради розглянути клопотання ОСОБА_1 про надання безоплатно у власність земельної ділянки, надання дозволу на розробку проекту землеустрою по відведенню земельної ділянки, орієнтовною площею до 0,10 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в межах м. Ірпінь у порядку та строки передбачені статтею 118 Земельного кодексу України.
В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що з огляду на рішення у справі № 810/3046/18, в якому суд відмовив визнати протиправним та скасувати рішення Ірпінської міської ради Київської області №3779-51-VII від 29.05.2018 щодо надання безоплатно у власність ОСОБА_1 земельну ділянку, надання дозволу на розробку проекту землеустрою по відведенню земельної ділянки орієнтованою площею до 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в межах м. Ірпінь у порядку, передбаченому статтею 118 Земельного кодексу України, наявні підстави для відмови у задоволенні вказаного позову.
Враховуючи, що доданий до клопотання фрагмент зображення у м. Ірпені на кадастровій карті не може вважатись графічним матеріалом у розумінні положень частини шостої статті 118 Земельного кодексу України, оскільки не дає можливість встановити конкретне місце розташування земельної ділянки, яку позивач бажає отримати безоплатно у власність та перевірити відповідність місця розташування вимог закону.
У відзиві на апеляційну скаргу позивачем зазначено, що відмова у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою з огляду на відсутність графіних матеріалів не відповідає вимогам чинного законодавства.
Так, фізична особа, яка звертається із клопотанням про виділення земельної ділянки, не може володіти інформацією щодо зональної прив`язки запитуваної земельної ділянки до охоронних зон, яка є необхідною для правильного визначення її меж.
Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов`язкова, колегія суддів у відповідності до частини другої ст. 313 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.
Апеляційний розгляд справи здійснюється без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у силу вимог частини четвертої ст. 229 КАС України, оскільки сторони у судове засідання не з`явились.
Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до Ірпінської міської ради із клопотанням від 27.06.2017 (зареєстроване відповідачем 01.07.2017 за вхідним № К-6814.2) в якому просив в в порядку реалізації його гарантованого права на отримання безоплатно у власність земельної ділянки, що зазначена на графічних матеріалах, виділити йому земельну ділянку орієнтовним розміром до 0,10 га в межах м. Ірпінь, Київської області з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, надати дозвіл на розробку проекту землеустрою по відведенню земельної ділянки орієнтовною площею 0,10 га по передачі його безоплатно у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в межах м. Ірпінь, Київської області. 
Разом з тим, згідно рішення сорокової сесії сьомого скликання Ірпінської міської ради Київської області № 2700-40-VII від 28.09.2017 відмовлено позивачу в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність у зв`язку з не наданням графічних матеріалів, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки (витяг з додатку № 1 до рішення Ірпінської міської ради № 2700-40-VII від 28.09.2017 року).
Вважаючи відмову відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом. 
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки, відповідач - Ірпінська міська рада Київської області, відмовляючи позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки у власність в м. Ірпінь, Київської області, у своєму рішенні не навів належних обґрунтувань відмови позивачу у наданні такого дозволу з підстав, визначених ст. 118 ЗК України таким чином відповідач, діяв у порушення приписів чинного законодавства України, необґрунтовано відмовив позивачу в наданні таких дозволів та прийняв рішення, яке є протиправним і підлягає скасуванню.
Колегія суддів не погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За приписами статті 14 Конституції України право власності на землю гарантується і це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою відповідно до закону.
У силу вимог статті 3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.
Відповідно до частини першої статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.
Згідно з частиною шостою статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. 
У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.
Отже, громадяни, які зацікавлені у реалізації свого права на отримання безоплатно у власність земельної ділянки, звертаються до відповідної сільської, селищної, міської ради з заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, яку орган місцевого самоврядування зобов`язаний розглянути у місячний строк.
У відповідності до частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян особами, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін.
Згідно частин восьмої-десятої статті 118 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.
Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання у власність.
Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду може бути оскаржена до суду.
У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку (частина одинадцята вказаної статті).
Отже, вказаними нормами визначено підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у власність громадян та органи, уповноважені розглядати ці питання, зокрема, для передачі земельної ділянки у власність зацікавлена особа звертається до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у власність, за результатами розгляду яких такі органи приймають рішення про погодження чи відмову в погодженні проекту землеустрою.
З матеріалів справи вбачається, що підставою для відмови позивачу в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність став факт не надання позивачем графічних матеріалів, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки (витяг з додатку № 1 до рішення Ірпінської міської ради № 2700-40-VII від 28.09.2017).
У свою чергу, частиною першою статті 79 Земельного кодексу України визначено, що земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.
Відповідно до пункту 1.3 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Держземагентства України від 18 травня 2010 року № 376, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 року № 391/17686, межа земельної ділянки - це сукупність ліній, що утворюють замкнений контур і розмежовують земельні ділянки.
Бажане місце розташування земельної ділянки з її орієнтовними розмірами зазначається заявником на фрагментах планово - картографічних матеріалів, які надають можливість правильно визначити місце розташування земельної ділянки, на яку претендує особа, яка звернулась з клопотанням з метою безоплатного отримання земельної ділянки у власність.
Тобто, графічні матеріали, які додаються до клопотання, повинні бути такими, обсяг даних яких дозволяє чітко ідентифікувати бажане місце розташування земельної ділянки відносно інших землевласників та землекористувачів, а бажана земельна ділянка має бути максимально конкретизованою, що б давало можливість відповідачу насамперед встановити зазначене місце розташування, перевірити відповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів та, у передбачених земельним законодавством випадках, надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо чітко визначеної земельної ділянки.
Однак, суд звертає увагу, що наявні матеріали справи не містять доказів, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, крім того у приєднаних до клопотання позивачем графічних матеріалах також відсутня інформація про бажане місце розташування земельної ділянки, яку мав намір отримати позивач у власність.
При цьому, відображення фрагменту карти без будь - яких графічних зображень, прив`язок до населених пунктів та відповідного масштабу, які б давали можливість встановити конкретне місце розташування земельної ділянки, не є достатнім для визначення бажаного місця розташування земельної ділянки.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 14 серпня 2018 року у справі № 813/947/16.
Таким чином, Ірпінська міська рада Київської області, приймаючи оскаржуване рішення № 2700-40-VII від 28.09.2017 щодо відмови у наданні позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою для відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,10 га у власність, діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, та така відмова повністю узгоджується з приписами частини сьомої   статті 118 Земельного кодексу України.
При цьому, колегія суддів враховує рішення Київського окружного адміністративного суду від 23.08.2018 у справі №810/3046/18, залишеного без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 11.12.2018 про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до Ірпінської міської ради Київської області про скасування рішення Ірпінської міської ради Київської області №3779-51-VII від 29.05.2018 в частині відмови у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою по відведенню земельної ділянки орієнтованою площею до 0.10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в межах м. Ірпінь у порядку, передбаченому статтею 118 Земельного кодексу України   з наданням мотивованого рішення за результатами розгляду вказаного клопотання.
Вирішуючи вказану справу, суди виходили з того, що оскаржуваним рішенням правомірно відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою по відведенню земельної ділянки орієнтованою площею до 0.10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в межах м. Ірпінь у порядку, передбаченому статтею 118 Земельного кодексу України, з мотивів неможливості визначити бажане місце розташування земельної ділянки.
У силу вимог частини четвертої статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Таким чином, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції.
У силу вимог частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Оскільки суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 229, 242, 250, 308, 310, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,
ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Ірпінської міської ради Київської області - задовольнити.
Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 18 травня 2020 року - скасувати. 
Прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Ірпінської міської ради Київської області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя                                                            О.М. Оксененко 

Судді                                                                          І.О. Лічевецький

                                                                                            Є.І. Мєзєнцев