ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1375/20 Справа № 200/1897/15-ц 	  	Суддя у 1-й інстанції - Томаш  В. І. Суддя у 2-й інстанції - Варенко О. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2020 року                колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
головуючого – Варенко О.П.,
суддів –Петешенкової М.Ю., Ткаченко І.Ю.,
за участю секретаря Василенко М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу 
за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 
на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 серпня 2019 року
у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 – Янівни до ОСОБА_1 про повернення позики, 

В С Т А Н О В И Л А:

       В січні 2015 року ОСОБА_2 звернулась з вищезазначеним позовом до відповідача, який уточнила в ході розгляду справи, посилаючись на те, що  21 червня 2014 року між нею та ОСОБА_1 в усній формі було досягнуто домовленості, згідно якої нею було надано позику відповідачу у розмірі, еквівалентному 120  000,00 (сто двадцять тисяч) доларів США. Згідно домовленості між сторонами, надана позика є безпроцентною. 
На підтвердження намірів сторін, відповідачем їй було надано розписку від 21 червня 2014 року, згідно якої відповідач письмово підтвердила свій обов`язок повернути їй грошові кошти в еквіваленті 120  000,00 доларів США. 
При виникненні необхідності в грошових коштах, вона звернулася з вимогою до відповідача від 18 листопада 2014 року про повернення суми позики в 30-денний строк з моменту отримання даної вимоги, проте відповідач грошові кошти не повернула, ухиляється від розмов та виконання обов`язків за укладеним між ними договором позики.
На підставі викладеного, просила суд стягнути з відповідача на її користь суму боргу в розмірі 3 178 119,36 грн та судові витрати у справі.
Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 серпня 2019 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 – ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) заборгованість за договором позики від 21 червня 2014 року у розмірі 3 178 119 грн 36 коп.
Вирішено питання про судові витрати. 
Не погодившись з таким рішенням, відповідач звернулась з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що кошти вона не отримувала, в розписці відсутні умови передання та отримання грошових коштів у борг та дати їх отримання. Крім того, зазначено, що розписка не містить інформації яка саме грошова одиниця та в якій сумі підлягає поверненню, також з розписки неможливо ідентифікувати особу позикодавця, оскільки вона не містить ні паспортних даних ні місця її реєстрації.
Позивач правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу, передбаченим положеннями ст.360 ЦПК України, не скористалася. 
       Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем від позивача було отримано в борг 120 000,00 (сто двадцять тисяч) доларів США, тому грошова сума підлягає поверненню.
Однак колегія суддів не може погодитись з таким висновком з огляду на наступне.
Згідно наявної в матеріалах справи розписки від 21.06.2014 року ОСОБА_1 зобов`язалась повернути ОСОБА_2 гроші в сумі екв.120 тис.доларів США (а.с.17).
       18 листопада 2014 року позивач звернулася з вимогою до відповідача про повернення суми позики в 30-денний строк з моменту отримання вимоги (а.с.9).
Відповідно до статті 1046 ЦК України, за договором позики позикодавець передає у власність позичальникові грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Такий договір є укладеним з моменту передання грошей.
Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у встановлений договором строк.
Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначеним змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15, розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
Аналогічна позиція неодноразово висловлювалася і Верховним Судом у постановах від 10 грудня 2018 року у справі № 319/1669/16, від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16, від 12 вересня 2019 року у справі № 604/1038/16, від 04.03.2020 року у справі № 632/2209/16.
За ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь – які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 
Докази мають бути належними, допустимими, достовірними.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. ст. 76, 77, 78, 79 ЦПК України).
Згідно з вимогами ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. 
Посилання позивача на розписку від 21.06.2014 року як на належний доказ погодження сторонами умов договору позики, не можуть бути прийняті у якості належного доказу у розумінні ст.77 ЦПК України, оскільки зміст наданої позивачем розписки не підтверджує укладення між сторонами договору позики, оскільки не підтверджує факт передачі позивачем відповідачу та отримання відповідачем у борг певної грошової суми від позивача, що є обов`язковою умовою для того, щоб договір вважався укладеним. Крім того, в розписці не вказано порядку повернення грошових коштів.
З огляду на зазначене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про залишення без задоволення позовних вимог.
Згідно ст.141 ЦПК України, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати в розмірі 11 481,00 грн.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – задовольнити.
Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 серпня 2019 року — скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позовні вимоги ОСОБА_2 – ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про повернення позики залишити без задоволення.
Стягнути з ОСОБА_2 – ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати в розмірі 11 481 (одинадцять тисяч чотириста вісімдесят одна) грн 00 коп.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: О.П.Варенко 

Судді: М.Ю.Петешенкова

І.Ю.Ткаченко