Ухвала
 
10 липня 2020 року
м. Київ
 
справа № 654/1371/19
провадження № 61-9712ск20
 
Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:                                                 
Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Фаловської І. М.,
 
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 20 листопада 2019 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 17 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до акціонерного товариства «Херсонгаз» про визнання дій та рішень незаконними та зобов`язання вчинити певні дії,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У квітні 2019 року позивачі звернулись до суду з позовом до АТ «Херсонгаз» про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити певні дії.
 
В обґрунтування позову зазначали, що ОСОБА_2 на праві власності належить будинок за адресою: АДРЕСА_1 .
 
08 лютого 2019 року за зазначеною адресою без участі власника будинку працівниками АТ «Херсонгаз» було складено акт № 2677/85 про порушення Кодексу газорозподільних систем у вигляді несанкціонованого газопроводу приєднаного до вузла вводу, після чого будинок відключено від газопостачання.
 
Вважали, що акт складено з порушенням визначеного Кодексом газорозподільних систем порядку, оскільки при складенні акту місце знаходження газопроводу на земельній ділянці ОСОБА_2 встановлено не було, як і не було встановлено, що даний несанкціонований газопровід взагалі прокладений на території земельної ділянки та знаходиться у придатному для використання стані і що через цей газопровід здійснюється забір газу поза засобом обліку.
 
Зі змісту акту не вбачається, що було виявлено та зафіксовано самовільне підключення газових приладів, пристроїв споживача до системи газопостачання шляхом врізки в газопроводи, яке не може бути виявлено при планових обходах, а лише із застосуванням спеціальних приладів та методів, про що акт окремо складено не було.
 
15 лютого 2019 року АТ «Херсонгаз» направило їм акт-розрахунок на відшкодування необлікованого (донарахованого) об`єму газу та обсягу природного газу і його вартості на загальну суму 237 343,72 грн, розрахунок оплати витрат на виконання робіт з припинення (обмеження) розподілу природного газу на загальну суму 336,48 грн, претензію про компенсацію вартості необлікованого об`єму природного газу № 2677 та попередження про припинення надання послуг з газопостачання № 2677.
 
Посилаючись на те, що дії відповідача по відключенню від газопостачання будинку та нарахування збитків на загальну суму 237 343,72 грн є незаконними та такими, що порушують права споживача природного газу - власника будинку ОСОБА_2 , якому акт про порушення не вручався, роботи по виявленню самовільного під`єднання до системи газопостачання та засідання комісії щодо розрахунку збитків проводилися без його участі та повідомлення, а факт самовільного під`єднання газопроводу (газового відводу) та фізичного з`єднання з газорозподільною системою, внаслідок чого витрати природного газу не обліковуються, належними доказами підтверджено не було, позивачі просили суд визнати протиправним та скасувати рішення комісії з розгляду акту про порушення; визнати недійсним акт - розрахунок на відшкодування необлікованого об`єму газу та обсягу природного газу і його вартості на суму 237 343,72 грн; зобов`язати відповідача відновити постачання природного газу у домоволодінні, що належить ОСОБА_2 шляхом підключення газорозподільчої системи протягом 7 днів з дня набрання рішенням законної сили.
 
Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 20 листопада 2019 року, яке залишено без змін постановою Херсонського апеляційного суду від 17 березня 2020 року, у задоволенні позову відмовлено.
 
Рішення суду першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, мотивовано тим, що дії відповідача при складанні акту про порушення позивачами Кодексу газорозподільних систем, а саме: несанкціоноване втручання в роботу газорозподільної системи шляхом під`єднання несанкціонованого газопроводу, внаслідок якого здійснювалося необліковане використання природного газу, а також по нарахуванню вартості необлікованого об`єму природного газу за результатами складеного акту про порушення відповідають вимогам закону та є правомірними.
 
26 червня 2020 року ОСОБА_3 , який діє від імені ОСОБА_1 , засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 20 листопада 2019 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 17 березня 2020 року в вищевказаній справі. 
 
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.
 
За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
 
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8). 
 
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Згідно з пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 

З огляду на положення статті 19 у системному зв`язку з нормами статей 274, 389 та 394 ЦПК України суд вправі віднести справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду. 
 
Предметом позову у цій справі є вимога про визнання дій та рішень незаконними та зобов`язання вчинити певні дії. Справа є незначної складності, ціна позову не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та, виходячи із приписів частини четвертої статті 274 ЦПК України, не входить до переліку тих справ, що підлягають обов`язковому розгляду в порядку загального позовного провадження. 
 
Доводів щодо наявності підстав для відкриття касаційного провадження у справі відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, заявником не наведено.
 
Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд визнає за можливе, користуючись власними повноваженнями, визнати цю справу малозначною.
 
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з якою, основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд) згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).
 
Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі. У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб (п. 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).
 
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Оскільки оскаржувані заявником рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 20 листопада 2019 року та постанова Херсонського апеляційного суду від 17 березня 2020 року ухвалені у малозначній справі, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.
 
Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 20 листопада 2019 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 17 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до акціонерного товариства «Херсонгаз» про визнання дій та рішень незаконними та зобов`язання вчинити певні дії. 
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                         А. І. Грушицький
І. В. Литвиненко
І. М. Фаловська