УХВАЛА

15 вересня 2020 року
м. Київ
справа № 640/10261/19
адміністративне провадження № К/9901/21668/20
Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Пасічник С.С., перевіривши касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 квітня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 27 липня 2020 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» до Головного управління ДПС у Чернівецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

УСТАНОВИВ :

Зі змісту матеріалів касаційної скарги, а також судових рішень, ухвалених у даній справі судами попередніх інстанцій, та наявних у Єдиному державному реєстрі судових рішень вбачається, що Публічне акціонерне товариство «Укрнафта» звернулось до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Чернівецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 30 січня 2017 року: №0000041200, №0000051200 та №0000061200; від 29 березня 2017 року: №0000371202, №0000381202 та №0000391202, від 06 жовтня 2017 року: №0010321210 та №0010311210; від 07 листопада 2017 року: №0015731210 та №0015681210; від 28 листопада 2017 року: №0019701210 та №0019811210; від 05 грудня 2017 року №0020691210; від 24 січня 2018 року: №0010805001 та №0010815001; від 23 лютого 2018 року: №0027015001, №0027005001, №0035405001 та №0035415001; від 20 вересня 2018 року №0091255001 та №0091265001.

На обґрунтування позовних вимог позивач посилався на протиправність прийнятих контролюючим органом податкових повідомлень-рішень про застосування штрафних (фінансових) санкцій за затримку сплати узгоджених грошових зобов`язань з плати за користування надрами для видобування корисних копалин, адже: відповідач допустив порушення порядку проведення і оформлення результатів податкових перевірок, на підставі яких винесено оскаржувані податкові повідомлення-рішення; контролюючим органом неправомірно визначено дати виникнення узгоджених грошових зобов`язань, терміни прострочення та розміри штрафних санкцій; штрафні санкції нараховано у зв`язку зі спрямуванням коштів на погашення «податкового боргу» за податковими повідомленнями-рішеннями, що були скасовані судом або є предметом оскарження у іншій справі (під час проведення перевірок було взято до уваги скасовані на момент проведення цих перевірок податкові-повідомлення рішення і такі що оскаржуються у судовому порядку); дані, наведені в актах перевірок не відповідають тим, що наведені у розрахунках до відповідних податкових повідомлень-рішень; відповідач безпідставно застосував штрафні санкції за датами сплати авансових внесків з рентної плати за користування надрами; штрафні санкції застосовані з посиланням на рішення податкового органу про розстрочення (відстрочення) податкового боргу, а також внаслідок самостійного зарахування грошових коштів в рахунок погашення податкового боргу за черговістю його виникнення; контролюючим органом порушено норми законодавства щодо порядку винесення та форми податкових повідомлень-рішень.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 квітня 2020 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27 липня 2020 року, у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

26 серпня 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 квітня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 27 липня 2020 року, у якій позивач просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

При вирішенні питання про наявність підстав до відкриття касаційного провадження за означеною скаргою, Верховний Суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Згідно ж частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України передбачено, що у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Отже зміст наведених положень КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, в касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

У касаційній скарзі скаржник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням з урахуванням передбачених КАС України підстав для його скасування або зміни з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. Скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанції було застосовано без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Окрім того, у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України недостатньо самого лише зазначення у ній норми права, щодо правильного застосування якої є висновок Верховного Суду, безвідносно до предмета спору у конкретній справі, у якій подається касаційна скарга. Обов`язковою умовою є те, що ця норма матеріального права повинна врегульовувати спірні правовідносини, а питання щодо її застосування ставилося перед судами попередніх інстанцій в межах підстав позову, але суди таким підставам позову не надали оцінки у судових рішеннях, - що може бути визнано як допущення судами попередніх інстанцій порушення норм процесуального права, або надали, як на думку скаржника, неправильно.

Недослідження судами зібраних у справі доказів, як порушення норм процесуального права і підстава для скасування судових рішень, може бути підставою для касаційного оскарження судового рішення (пункт 4 частини 4 статті 328 КАС України) за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини четвертої статті 328 КАС України, про що прямо зазначено в пункті 1 частини другої статті 353 цього Кодексу.

В касаційній скарзі відповідач, як на підставу для касаційного оскарження судового рішення, посилається на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України й те, що суд апеляційної інстанції, ухвалюючи рішення у цій справі, не врахував висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах від 31 серпня 2018 року у справі №803/669/17, від 14 січня 2020 року у справі №200/2373/19-а та від 23 червня 2020 року у справі №819/1785/17. Додатково порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права обґрунтовує недослідженням останніми зібраних у справі доказів, якими, як вважає, правомірність розміру штрафних санкцій за оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями не підтверджена.

Однак, у скарзі, посилаючись на вказані постанови Верховного Суду, позивач не обґрунтовує подібності спірних правовідносин у цій справі тим, що були предметом розгляду у справах, у якій касаційним судом зроблено відповідні висновки.

Так, у справі, по якій подана касаційна скарга, суд апеляційної інстанції, залишаючи в силі рішення суду першої інстанції, погодився з позицією останнього про порушення позивачем вимог пункту 57.1 статті 57, пункту 257.5 статті 257 Податкового кодексу України (далі - ПК України) в частині несвоєчасної сплати узгодженого податкового зобов`язання з рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин й, як наслідок, про правомірність застосування до нього штрафу у розмірах, передбачених пунктом 126.1 статті 126 ПК України. При цьому виходив з того, що визначальним для притягнення платника податків до відповідальності за частиною першою статті 126 ПК України є факт несплати платником податків узгодженої суми грошового зобов`язання протягом певного строку, а розмір штрафу залежить від кількості днів такої несплати.

В цій справі правові висновки судів, окрім іншого, обґрунтовувалися тим, що Публічне акціонерне товариство «Укрнафта» не виконало умови договору про розстрочення податкового боргу та допустило виникнення податкового боргу із грошових зобов`язань, які виникли після його укладення, тому ДФС України відповідно до вимог статей 191 та 100 ПК України прийняла рішення про скасування розстрочення податкового боргу, наданого раніше. Відтак, податковий борг виник у зв`язку з несплатою розстроченого податкового боргу, а також поточних грошових зобов`язань. При цьому, як зазначили суди, в матеріалах справи наявні докази сплати узгоджених грошових зобов`язань поза межами строків, установлених ПК України.

У справі №200/2373/19-а, у якій постановою Верховного Суду від 14 січня 2020 року, на яку посилається позивач в обґрунтування підтвердження неоднакового застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права у подібних правовідносинах, предметом спору була правомірність відображення контролюючим органом в інтегрованій картці платника податку пені за несвоєчасну сплату авансових внесків з рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин, сума якої була розрахована з коштів, які платник податків сплачував в рахунок погашення самостійно нарахованого податкового зобов`язання.

В постанові Верховного Суду від 31 серпня 2018 року у справі №803/669/17, на яку також посилається позивач, суд касаційної інстанції, залишаючи в силі рішення судів першої та апеляційної інстанцій про відмову в задоволенні позову про стягнення з платника податку на доходи фізичних осіб суми податкового боргу, дійшов висновку, що з дня набрання законної сили відповідним рішенням суду про скасування рішення контролюючого органу, яким визначені грошові зобов`язання, останнє вважається відкликаним та не створює будь-яких правових наслідків з моменту його прийняття.

У рішенні від 23 червня 2020 року у справі №819/1785/17, на яке вказує заявник, Верховний Суд погодився із висновками апеляційного суду про те, що порушення контролюючим органом визначеної пунктом 131.2 статті 131 ПК України черговості зарахування коштів, сплачених в рахунок погашення податкового боргу, має наслідком неправильне обчислення суми штрафних санкцій, застосованих за порушення термінів сплати податкового зобов`язання.

Слід зазначити, що обґрунтування підстав касаційного оскарження судового рішення постановами Верховного Суду безвідносно до обставин конкретної справи частиною четвертою статті 328 КАС України не передбачено. 

Посилаючись на вказані постанови Верховного Суду, позивач не обґрунтовує подібності спірних правовідносин у цій справі тим, що були предметом розгляду у справах, у якій касаційним судом зроблено відповідні висновки. Такі висновки касаційного суду зроблені не у взаємозв`язку із обставинами, які установлені судами у цій справі, тоді як згідно вимог норми пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України невідповідність правозастосування судом апеляційної інстанції висновку Верховного Суду може бути підставою касаційного оскарження у разі, якщо цей висновок зроблений у подібних правовідносинах.

З врахуванням зазначеного, не можуть бути взяті до уваги і доводи позивача про таку підставу касаційного оскарження як пункт 1 частини другої статті 353 КАС, оскільки згідно з останнім підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 328 цього Кодексу. Відсутність у касаційній скарзі належного викладення підстав для касаційного оскарження судових рішень, які передбачені пунктами 1, 2, 3 частини четвертої статті 328 КАС України, унеможливлюють перевірку такої умови.

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. 

Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

За таких обставин, касаційна скарга Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» підлягає поверненню, як така, що не містить підстав касаційного оскарження.

На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332, 359 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 квітня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 27 липня 2020 року у справі №640/10261/19 повернути скаржнику.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає. 

Суддя	С.С. Пасічник