П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  560/600/20 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Ковальчук О.К.  
Суддя-доповідач -  Совгира Д. І.   
30 червня 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Совгири Д. І. 
суддів:  Кузьменко Л.В.  Франовської К.С. , 

розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 24 березня 2020 року  (повний текст якої складено в м. Хмельницькому) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Першого відділу Державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови, 
В С Т А Н О В И В :
Позивач звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Першого відділу Державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2 в якому просить визнати протиправними та скасувати постанови відповідача від 09.01.2020 року та від 14.01.2020 року про накладення  штрафу в розмірі 3400,00 грн..
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 20 червня 2019 року у задоволені адміністративного позову відмовлено.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
В судове зсідання позивач та його представник не з`явилися про причини неявки суду не повідомив, хоча про час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Крім того, на адресу суду 30.06.2020 року в 11:30 год. надійшло клопотання представника позивача про перенесення розгляду справи на іншу дату, оскільки вони приймають участь у розгляді Хмельницьким міськрайонним судом справи №686/32426/19, однак належних та допустимих доказів суду не надано.
В судове засідання представник відповідача не з`явився, однак на адресу суду надіслав заяву про розгляд справи без його участі в порядку письмового провадження. 
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2 також в судове засідання не з`явився, однак на адресу суду надіслав заяву про розгляд справи без його участі в порядку письмового провадження. 
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.
Відповідно до ч. 2   ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що на виконанні Першого відділу Державної виконавчої служби міста Хмельницький Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №686/14512/17, виданого 20 грудня 2018 року Хмельницьким міськрайонним судом,  про зобов`язання ОСОБА_1 не чинити перешкод ОСОБА_2 у спілкуванні з дитиною ОСОБА_3 та  визначення ОСОБА_2 порядку участі у вихованні неповнолітнього сина ОСОБА_3 шляхом встановлення  графіку спілкування, а саме:
- кожний другий та четвертий тиждень місяця з 18 години п`ятниці після шкільного закладу до 18 години неділі з наступним поверненням батьком дитини за місцем проживання матері та дитини з урахуванням стану здоров`я дитини;
- у першу половину осінніх, зимових, весняних та літніх канікул для забезпечення оздоровлення і відпочинку дитини, в літній канікулярний період за погодженням з матір`ю дитини;
- парні календарні роки у день народження дитини ІНФОРМАЦІЯ_1 , день народження батька ІНФОРМАЦІЯ_2 , Новий Рік, Різдво Христове та Великдень (за православним обрядом) з 10 до 19 години за місцем проживання батька, у громадських місцях, закладах дозвілля та відпочинку м. Хмельницького, не порушуючи при цьому відвідування Іллею шкільних занять;
- відвідування дитини під час того, коли вона хворіє за місцем її перебування.
Державний виконавець Першого відділу Державної виконавчої служби міста Хмельницький Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області Цілімецька О.Б. постановою від 8 квітня 2019 року вперше за невиконання виконавчого листа наклала на боржника - ОСОБА_1 штраф у розмірі 1700 грн.
У зв`язку із невиконанням позивачем рішення суду, 27.12.2019 державний виконавець здійснила повторну перевірку, та встановила факт про не виконання рішення суду в частині не чинення перешкод ОСОБА_2 у спілкуванні з дитиною у п`ятницю кожного другого тижня місяця, про що склала відповідний акт від 09.01.2020. 
Постановою від 09.01.2020  держаний виконавець Першого міського відділу ДВС за невиконання в черговий раз без поважних причин рішення суду у справі №686/14512/17-ц наклала на ОСОБА_1 штраф у розмірі 3400,00 грн.
10.01.2020 державний виконавець в чергове здійснила перевірку виконання рішення суду боржником, про що склала відповідний акт від 10.01.2020, яким зафіксувала факт невиконання рішення суду, а саме щодо не допуску ОСОБА_2 за місцем перебування дитини для її відвідування. 
14.01.2020 держаний виконавець Першого міського відділу ДВС за невиконання в черговий раз без поважних причин рішення суду у справі №686/14512/17-ц винесла постанову про накладення на ОСОБА_1 штрафу у розмірі 3400,00 грн.
Вважаючи постанови Першого відділу державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 09.01.2020 року та від 14.01.2020 року про накладення на ОСОБА_1 по 3400,00 грн штрафу протиправними, позивачка звернулась до суду з цим позовом.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає закон України від 02.06.2016 №1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі - Закон №1404-VIII).
Статтею 1 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 3 Закону №1404-VIII підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (частина 1 статті 5 Закону №1404-VIII).
Частиною 1 статті 18 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно з пунктами 1, 16 частини 3 статті 18 Закону №1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 63 Закону №1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Відповідно до статті 64-1 Закону №1404-VIII виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням.
Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт та виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною першою статті 75 цього Закону. У постанові зазначаються вимога виконувати рішення та попередження про кримінальну відповідальність.
У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт, виносить постанову про накладення на боржника штрафу в подвійному розмірі, надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, звертається з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України до суду за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби, виносить вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами (із врахуванням обмежень, передбачених частиною десятою статті 71 цього Закону) та вживає інші заходи примусового виконання рішення, передбачені цим Законом.
Статтею 75 Закону №1404-VIII встановлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.
Отже, підставою для накладення державним виконавцем на боржника штрафу у межах виконавчого провадження є невиконання та повторне невиконання ним судового рішення у встановлений строк без поважних причин. При цьому, застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження, як завершальної стадії судового провадження. 
Суд встановив, що  постанови від 09.01.2020 та від 14.01.2020 про накладення на ОСОБА_1 по 3400,00 грн штрафу винесені державним виконавцем на підставі складених актів від 27.12.2019 та 10.01.2020 відповідно, за повторне, без поважних причин, невиконання рішення Хмельницького міськрайонного суду у справі №686/14512/17-ц.
Актом від 27.12.2019 засвідчений факт невиконання боржником без поважних причин рішення суду, та не надання ОСОБА_1 дитини ОСОБА_2 у першу половину зимових канікул, згідно з графіком встановленим судом. 
Актом від 10.01.2020 засвідчений факт невиконання боржником  без поважних причин рішення суду, та не допуск ОСОБА_1 ОСОБА_2 за місцем перебування дитини для її відвідування. 
Під час судового розгляду справи позивачка не надала суду доказів щодо виконання рішення Хмельницького міськрайонного суду у справі №686/14512/17-ц, та не спростувала зазначені в актах від 27.12.2019 та 10.01.2020 факти повторного невиконання рішення, та щодо надання дитини ОСОБА_2 та допуску його до дитини. 
Посилання позивачки на хворобу дитина та не бажання спілкуватися із батьком, як на поважні підстави щодо невиконання рішення Хмельницького міськрайонного  суду у справі №686/14512/17-ц,  суд вважає необґрунтованими. 
Відповідно до    статті 141 Сімейного кодексу України    мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою    статті 157 цього Кодексу.
Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті.
Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.
Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
За змістом статті  64-1 Закону №1404-VIII виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням суду.
Отже, Закону №1404-VIII покладає на позивача обов`язок щодо забезпечення побачення ОСОБА_2 з дитиною. 
На підтвердження відомостей, про те, що станом на ІНФОРМАЦІЯ_3 та ІНФОРМАЦІЯ_4 року малолітній син ОСОБА_3 , хворів, позивачка не надала жодних доказів. При цьому, суд враховує, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду у справі №686/14512/17-ц передбачено право стягувача на відвідування дитини під час хвороби за місцем її перебування.
Посилання позивачки, як на підставу для скасування оскаржуваних постанов, на не зазначення держаним виконавцем у вказаних постановах даних про невиконання без поважних причин рішення суду вперше, суд вважає безпідставними.
Вирішуючи зазначений спір, суд враховує, що державний виконавець 08.04.2019 виніс постанову про накладення штрафу в розмірі 1700,00 грн, за невиконання без поважних причин рішення Хмельницького міськрайонного суду у справі №686/14512/17-ц.
Рішенням від 31 січня 2020 року, яке набрало законної сили 10.03.2020 року, Хмельницький окружний адміністративний суд відмовив ОСОБА_1 у задоволенні позову, встановивши правомірність постанови від 08.04.2019 року про накладання штрафу в сумі 1700 грн, за невиконання рішення суду вперше. 
Отже, приймаючи оскаржувані постанови від 09.01.2020 року та від 14.01.2020 року про накладення на ОСОБА_1 по 3400,00 грн штрафу державний виконавець діяв в межах повноважень та на підставі закону України "Про виконавче провадження". 
Враховуючи викладене, суд вважає, що невиконання позивачкою рішення Хмельницького міськрайонного суду №686/14512/17-ц, в частині не надання ОСОБА_1 дитини ОСОБА_2 у першу половину зимових канікул, згідно з графіком встановленим судом та не допуск ОСОБА_1 ОСОБА_2 за місцем перебування дитини для її відвідування, є невиконанням судового рішення без поважних причин.
Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України  кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
В процесі судового розгляду позивачка не обґрунтувала протиправність прийняття відповідачем оскаржуваних постанов, натомість відповідач довів, що постанови від 09.01.2020 року та від 14.01.2020 року про накладення на ОСОБА_1 по 3400,00 грн. штрафу, прийняті ним на підставі, в межах повноважень, та у спосіб, що передбачений законом України "Про виконавче провадження".
Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку  про відмову в задоволенні позовних вимог. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а  рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 24 березня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.
          
Головуючий	 	 	Совгира Д. І.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Кузьменко Л.В.    Франовська К.С.