ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2020 року	Львів	Справа № 380/1038/20 пров. № А/857/5621/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді Судової-Хомюк Н. М.,  
суддів Коваля Р. Й., Шинкар Т. І.,
з участю секретаря судового засідання Хітрень О. Ю.,
представник позивача: не з`явився 
представник відповідача: не з`явився 
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційні скарги ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 та Військової частини НОМЕР_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2020 року у справі № 380/1038/20 за позовом ОСОБА_2 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, стягнення індексації грошового забезпечення, -
суддя в 1-й інстанції – Коморний О. І.,
час ухвалення рішення – не зазначено, 
місце ухвалення рішення – м. Львів,
дата складання повного тексту рішення – 07.04.2020, -

                                             В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся в суд з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 , в якій просив: 1) визнати протиправною бездіяльність відповідача у відношенні до позивача щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення у період з 01.03.2015 по 02.07.2018; 2) стягнути з відповідача на користь позивача індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2015 по 02.07.2018, з врахуванням серпня 2014 року як базового місяця, у сумі 40172,53 грн..
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що станом на день прийняття наказу про виключення позивача із списків особового складу йому протиправно не нараховано та не виплачено індексацію грошового забезпечення. На думку позивача, січень 2014 року та грудень 2015 не можуть вважатися базовими місяцями при нарахуванні індексації у зв`язку  із збільшенням розміру грошового забезпечення за рахунок інших його складових, без зміни розміру посадового окладу, оскільки виплачена в цих місяцях щомісячна грошова винагорода, не мала постійного характеру, не була основною та змінювалася, а з 01.03.2018 взагалі була скасована, а отже не повинна впливати на розмір індексації грошового забезпечення і встановлення базового місяця.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2020 року позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення у період з березня 2015 року по липень 2018 року ОСОБА_2 .
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_2 індексацію грошового забезпечення за період з березня 2015 року по липень 2018 року. 
Відмовлено в іншій частині позову про стягнення з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 індексації грошового забезпечення в сумі 40172,53 грн..
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу на суму 2000 грн..
Відмовлено в решті вимог ОСОБА_2 про присудження судових витрат на правничу допомогу адвоката в сумі 5000 грн..

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, зазначає, що нарахування сум індексації здійснюється в межах коштів установ та організацій, передбачених на ці цілі. При цьому, у Міноборони в січні 2016 року – лютому 2018 року не було можливості виплачувати індексацію грошового забезпечення. Вказане підтверджується роз`ясненням директора Департаменту фінансів від 26.03.2018 № 248/1485. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову. 
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначає, що січень 2016 не може бути базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення, оскільки посадовий оклад позивача не було змінено в цей місяць. Просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги відповідача.

Крім того, з прийнятим судовим рішенням також не погодився позивач та подав апеляційну скаргу, в якій, зазначає, що суд оминув питання визначення суми індексації грошового забезпечення та базового місяця для здійснення такого нарахування та не прописав у тексті резолютивної частини конкретної суми індексації грошового забезпечення, яку належить виплатити позивачу. Чітке визначення базового місяця для обчислення індексації усуне будь-які суперечності у виконанні рішення суду. Просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_2 індексацію грошового забезпечення за період з березня 2015 року по липень 2018 року та прийняти в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги із обов`язковим зазначенням суми індексації грошового забезпечення або базового місяця для нарахування індексації грошового забезпечення. 

На адресу суду апеляційної інстанції надійшли клопотання від представника позивача щодо розгляду апеляційної скарги без участі уповноваженого представника.
До матеріалів справи суду апеляційної інстанції долучено довідку про розмір щомісячних основних та додаткових видів грошового забезпечення  та одноразових видів грошового забезпечення ОСОБА_2 від 26.06.2020 № 350/490/81/459пс.

В судовому засіданні 22.06.2020 було оголошено перерву до 06.07.2020 по закінченні якої колегія суддів, відповідно до ч.4 ст. 229 КАС України, здійснює без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. 

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, а тому колегія суддів, відповідно до ч.4 ст. 229 КАС України, вважає за можливе провести розгляд справи без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. 
Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційних  скарг, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України не відповідає.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 та на момент звільнення займав посаду начальника речової служби тилу.
14.06.2018 наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) №42, позивача   звільнено у запас відповідно до частини шостої   статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»   з урахуванням вимог підпункту «ї» пункту 1 частини восьмої цієї самої статті цього самого закону за пунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту).
02.07.2018 наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №129, позивача   виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.
Позивач звернувся до військової частини НОМЕР_1 із заявою про виплату йому індексації грошового забезпечення. 
У відповідь на заяву позивача, листом від 18.11.2020 №350/490/46/2047пс Військовою частиною НОМЕР_1 повідомлено про неможливість виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних сил України протягом 2016 року - 2018 року.
Вважаючи таку бездіяльність протиправною, а ненарахування та невиплату йому індексації - незаконною, позивач звернувся до суду з позовом за захистом своїх прав та інтересів.
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції зазначив, що обмежене фінансування жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у позивача права на нарахування індексації грошового забезпечення. Відсутність нарахування та невиплата позивачу індексації грошового забезпечення є протиправним. Вимога позивача в частині зобов`язання нарахувати та виплатити йому індексацію грошового забезпечення у сумі 40172,53 грн. задоволенню не підлягає, оскільки нарахування суми індексації належить до компетенції відповідача, а суд не може підміняти функції інших органів.

Колегія суддів частково погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Враховуючи вимоги частини 2   статті 19 Конституції України   та частини 2   статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.92 №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Військова служба є особливим видом публічної служби, тому її проходження передбачає особливе регулювання праці військовослужбовців, а саме межі реалізації ними своїх трудових прав у зв`язку з специфікою їх правового статусу, відносини щодо звільнення та проходження військової служби врегульовані як загальним законодавством України про працю, так і спеціальним законодавством.
При цьому, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо спеціальними нормами не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.
Спеціальним законом, який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі є   Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII   (далі   Закон №2011-XII).
Відповідно до частин 1 та 2 статті 9 Закону №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (частина 3 статті 9 Закону №2011-XII).
Преамбулою Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 №1282-XII (далі - Закон №1282-XII) встановлено, що цей Закон визначає правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України   гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.
Відповідно до статті 1 Закону №1282-XII індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Згідно з положеннями статті 2 Закону №1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Відповідно до статті 4 Закону №1282-XII   індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка. Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.
Згідно з частиною 1   статті 5 Закону №1282-XII   підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів.
Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України (частини 2   статті 5 Закону №1282-XII).
Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік (частина 6   статті 5 Закону №1282-XII).
Відповідно до статті 6 Закону №1282-XII у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін. Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.
Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення визначені Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 (далі Порядок № 1078), який поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.
Відповідно до пункту 1-1 Порядку №1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.
Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 року - місяця опублікування   Закону України від 6 лютого 2003 року №491-IV «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».
Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.
Пунктом 2 Порядку №1078 встановлено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.
Згідно з пунктом 5 Порядку №1078 у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.
Таким чином, місяць, в якому відбулося підвищення оплати праці (суми її постійних складових), є базовим при проведенні індексації.
Відповідно до пункту 6 Порядку №1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких проводяться відповідні грошові виплати населенню, а саме, підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.
У разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян проводиться їх компенсація відповідно до законодавства (абзац 8 пункту 4 Порядку №1078).
Слід зазначити, що правове регулювання виплати індексації визначає умови (коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації), з настанням яких виникає право на щомісячне отримання суми індексації у структурі заробітної плати (грошового забезпечення) до настання обставин (підвищення тарифних ставок, окладів), за яких виплата розрахованої суми індексації припиняється до повторного настання обставин, які обумовлюють повторне виникнення права на отримання індексації.
У рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року у справі №9-рп/2013 за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положення частини другої   статті 233 Кодексу законів про працю України   зазначено, що індексація заробітної плати як складова належної працівникові заробітної плати спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.
Як зазначено Верховним Судом у постановах від 19 червня 2019 року (справа №825/1987/17), від 20 листопада 2019 року (справа № 620/1892/19), від 05 лютого 2020 року (справа №825/565/17) індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а отже підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.
Отже, індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці, проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи. За відсутності затвердженого особливого порядку індексації грошового забезпечення військовослужбовців, нарахування індексації грошового забезпечення здійснюється у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку, а саме відповідно до Порядку №1078. Сума індексації грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення і відповідно до Закону №1282-XII, підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті.
На підприємства, установи, організації незалежно від форм власності покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації, при цьому базовим місяцем при обчисленні індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації слід вважати місяць підвищення грошового забезпечення за рахунок зростання його складових, які не мають разового характеру.

Як встановлено з довідки Військової частини НОМЕР_1 , починаючи з січня 2016 року позивачу нараховувалась індексація грошового забезпечення, однак вона не була виплачена (а.с. 41). Базовим місяцем до березня 2018 року встановлено квітень 2015 року, а в подальшому липень 2015 року.
З довідки військової частини від 19.06.2020 за № 350/490/46/1118 встановлено, що ОСОБА_2 зарахований у списки військової частини НОМЕР_1 23.03.2015 року. Посаду начальника речової служби прийняв 03.04.2015 року, підняття грошового забезпечення склало 681,60 грн., місяць квітень став базовим місяцем. У липні 2015 року у позивача з`явилась надбавка за таємність у розмірі 106,00 грн.., відповідно піднялась щомісячна грошова допомога, що склала 60% у сумі 63,30 грн.. Грошове забезпечення в сукупності піднялось на 169,60 грн.. і перевищило можливу індексацію, а отже місяць липень 2015 року стає базовим місяцем. У листопаді 2015 року утворилась нова індексація при індексі 1,5%. У листопаді та грудні 2015 року індексація нарахована та виплачена в розмірі 20, 67 грн., що підтверджується долученими до матеріалів справи довідками та наданими в судовому засіданні 22.06.2020 поясненнями представника військової частини.  
Відтак, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, щодо задоволення вимог за період з березня 2015 року.
Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що величина індексу споживчих цін у квітні-серпні 2018 року не перевищувала поріг індексації в розмірі 103%, відтак індексація грошового забезпечення відповідачем за вказаний період не здійснювалась правомірно.

Вказані обставини є підставою для визначення судом апеляційної інстанції періоду нарахування індексації грошового забезпечення позивачу, визначивши такий період з 01.01.2016 по 28.02.2018 включно.  

Щодо визначення базового місяця індексації грошового забезпечення позивача, то суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Враховуючи положення Порядку №1078 місяць, в якому підвищилося грошове забезпечення з урахуванням виплат, що входять до його складу (посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення), є базовим. У разі підвищення військовослужбовцю грошового забезпечення, для визначення базового місяця при проведенні індексації здійснюється порівняння суми підвищення грошового забезпечення та суми індексації, що нараховується в місяці збільшення грошового доходу. При проведенні такого порівняння береться грошове забезпечення до підвищення у розрахунку за повний відпрацьований місяць та величина приросту індексу споживчих цін, на який нараховується індексація. Якщо відбувається підвищення грошового забезпечення на суму меншу, ніж сума індексації, має бути здійснено підвищення грошового забезпечення та додано суму індексації, визначену з урахуванням суми підвищення грошового забезпечення.
Відповідно до пункту 1   Постанови Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2007 року №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб»   грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Перелік одноразових додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил затверджено Додатком 25 до   Постанови Кабінету Міністрів України від   7 листопада 2007 року №1294.
Згідно з абзацом 5 пункту 5 Порядку №1078 у разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру. 
Схема посадових окладів осіб офіцерського складу Збройних Сил України затверджена Постановою Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2007 року №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», яка набрала чинності з 01.01.2008.
В подальшому після прийняття   Постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», якою затверджено схему тарифних розрядів за основними типовими посадами осіб офіцерського складу Збройних Сил, базовим місяцем для нарахування військовослужбовцям індексації став березень 2018 року.
Проте, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції,  що визначення базового місяця належить до виключної компетентності відповідача і суд не має повноважень визначати складові елементи нарахування індексації та здійснення його розрахунку, оскільки відповідно до законодавства обчислення таких сум належить до відання компетентних структур відповідача, а тому належним способом захисту порушених прав позивача, на переконання суду апеляційної інстанції, є зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за спірний період.

Щодо аргументів відповідача про відсутність фінансового ресурсу для виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України у січні 2016 року -   червні 2019 року, то суд апеляційної інстанції вважає такі безпідставними, оскільки індексація грошового забезпечення є одним із способів забезпечення державних соціальних стандартів і нормативів, тому держава не може односторонньо відмовитись від взятих на себе зобов`язань, шляхом не виділення на дані цілі бюджетних асигнувань, без внесення відповідних змін до чинного законодавства щодо зміни соціальних стандартів і нормативів.

Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.
Відповідно до статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1952 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
У справі «Кечко проти України» Європейський суд з прав людини встановив, що мало місце порушення статті 1 Протоколу №1   Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи припинити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне законодавство передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення від 08.11.2005, заява №63134/00).
Так, реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням коштів і базується на спеціальних і чинних, на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не залежить від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян.
У зв`язку з цим, Європейський суд з прав людини не прийняв аргумент Уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.
Отже, обмежене фінансування жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у позивача права на нарахування індексації грошового забезпечення, що є предметом спору у цій справі.
Не можуть братись судом апеляційної інстанції до уваги і покликання відповідача на лист Мінсоцполітики від 08.08.2017 №78/о/66-17 як підставу для невиплати індексації грошового забезпечення позивача, оскільки роз`яснення не є нормативно-правовими актами, тоді як відповідач має діяти відповідно до закону, який має вищу юридичну силу.
Разом з тим, обґрунтовуючи правомірність своїх дій щодо невиплати позивачу індексації грошового забезпечення, відповідач не посилається на відсутність обставин, передбачених статтею 4 Закону №1282-XII, для проведення індексації.

Згідно з   статтею 77 КАС України   кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених   статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1   статті 90 КАС України   суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
З врахуванням вказаного аналізу законодавства та матеріалів справи, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про необхідність часткового задоволення позовних вимог. 
Враховуючи наведене, висновок суду першої інстанції про необхідність визнати протиправними дії відповідача щодо ненарахування позивачу індексації грошового забезпечення в період з 01.01.2016 по 28.02.2018 включно та зобов`язання відповідача нарахувати позивачу індексацію грошового забезпечення за вказаний період
Відповідно до статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:1) на професійну правничу допомогу;2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду;3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз;4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Згідно з ч. 4 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
У відповідності до ч. 7 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Згідно з долученого акту виконаних робіт від 31.01.2020 (а.с.27), адвокатське об`єднання «Мицик і Партнери», на підставі договору про надання правової допомоги №102 від 01.11.2019.
Судом при вирішенні питання щодо розміру судових витрат на правничу допомогу адвоката  у цій справі  враховано мінімальну ставку гонорару  адвокатів за підготовку позовної заяви в адміністративних справах (яка складає не менше 2000 грн), які затверджені відповідними Радами адвокатів різних регіонів, незначну складність даної справи та наявну судову практику у вказаній категорії справ, розміщену в Єдиному державному реєстрі судових рішень, відтак вважає, що на користь позивача підлягають судові витрати на правничу допомогу адвоката на рівні мінімальної ставки гонорару адвоката у розмірі 2000 грн. 

Відповідно до пункту четвертого частини першої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

У зв`язку з тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права, без повного та всебічного з`ясування усіх обставин справи, що призвело до неправильного її вирішення, таке рішення підлягає скасуванню з прийняттям постанови про часткове задоволення позовних вимог з наведених вище підстав. 
Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 3 ст.243, ст. ст. 308, 310, ст. 315, ст. 317, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 329 КАС України, суд, -
                                                      П О С Т А Н О В И В : 

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , Військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2020 року у справі № 380/1038/20 скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування індексації грошового забезпечення у період з 01.01.2016 по 28.02.2018 ОСОБА_2 та зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код: НОМЕР_4 ) індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний код: НОМЕР_4 ) понесені судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу на суму 2000,00 грн (дві тисячі гривень).
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя	 	Н. М. Судова-Хомюк 	
судді	 	Р. Й. Коваль 	
 	 	Т. І. Шинкар  	
Повне судове рішення складено 16 липня 2020 року.