ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5998/20 Справа № 205/9571/18 	  	Суддя у 1-й інстанції - Приходченко О. С. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2020 року                Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
головуючого - Куценко Т.Р., 
суддів: Деркач Н.М., Макарова М.О.,
за участю секретаря - Синенка Є.А., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу 
за апеляційною скаргою 
               Дніпровської міської ради, 
на рішення  Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 лютого 2020 року по справі за позовом Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Шаулова Марина Олексіївна, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бунякіна Олена Валентинівна, Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області про визнання недійсним договору дарування, скасування записів про державну реєстрацію права власності та повернення земельної ділянки, - 
                                ВСТАНОВИЛА: 

       У грудні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в якому просив визнати недійсним договір дарування, укладений між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , посвідчений 16 лютого 2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бунякіною О.В. і зареєстрований у реєстрі за № 422; скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності ОСОБА_1 № 18430733 від 28 грудня 2016 року, внесений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Шауловою М.О., а також запис про право власності ОСОБА_2 № 19049883 від 16 лютого 2017 року, внесений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бунякіною О.В., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1139869812101, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ; зобов`язати ОСОБА_1 повернути земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , територіальній громаді в особі Дніпровської міської ради, привівши її у придатний для подальшого використання стан, шляхом знесення самочинного збудованої споруди підприємства торгівлі (торговельного павільйону) загальною площею 91,3 кв.м. 
       В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що земельна ділянка, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , належить територіальній громаді міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради та віднесена до земель комунальної власності. Відповідно до інформації, що міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, 28 грудня 2016 року на підставі Декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 31 жовтня 2016 року серії ДП 142168262354, виданої Департаментом ДАБІ у Дніпропетровській області, приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Шауловою М.О. внесено запис про право власності ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна - споруду підприємства торгівлі (торгівельний павільйон) загальною площею 91,3 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 , номер запису про право власності 18430733. 16 лютого 2017 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 було укладено договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бунякіною О.В. і зареєстрований в реєстрі за № 422, на підставі якого ОСОБА_1 подарувала, а ОСОБА_2 прийняв у дар об`єкт нерухомого майна - споруду підприємства торгівлі (торгівельний павільйон) загальною площею 91,3 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Реєстрація права власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Шауловою М.О. за ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна відбулася на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації, виданої 31 жовтня 2016 року Департаментом ДАБІ у Дніпропетровській області. Згідно з даними Департаменту ДАБІ у Дніпропетровській області, жодних дозвільних документів на будівництво об`єкта за адресою: АДРЕСА_1 , ним не видавалося, реєстрація декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 31 жовтня 2016 року серії ДП № 142168262354 не здійснювалася. Таким чином, оскільки документ, який став підставою для реєстрації права власності, уповноваженим на те органом не видавався, позивач просив задовольнити заявлені позовні вимоги.
       Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 лютого 2020 року відмовлено в задоволені заявлених позовних вимог /а.с. 74-76/.
Не погоджуючись з вказаним рішенням позивач, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, оскільки при ухваленні рішення судом першої інстанції не були враховані обставини та норми закону на які заявник посилався у своїй позовній заяві /а.с. 79-88/.
Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги ОСОБА_3 представник  ОСОБА_2 надала суду відзив, в якому посилається на необгрунтованість скарги та вважає її такою, що не підлягає задоволеню.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав. 
Судом встановлено, що на підставі ордеру № 18, виданого комітетом міської ради по управлінню майном колишнього смт. Таромське ОСОБА_1 було надано дозвіл на право зайняття місця під розміщення павільйону торгівлі по АДРЕСА_2 ) /т. 1 а.с. 72/.
Висновком вих. № 3/5223 від 09 лютого 2004 року ОСОБА_1 погоджено можливість розміщення споруди підприємства торгівлі по АДРЕСА_2 ) /т. 1 а.с. 75/.
01 березня 2004 року Дніпропетровським міським управлінням земельних ресурсів надано висновок вих. № 6431.04, яким визначено, що за умови погодження міською радою місця розташування об`єкта, узгодження генерального плану розташування об`єкта і виконання окремих умов, передбачених у даному висновку, ОСОБА_1 звернутися до Дніпропетровського міського управління земельних ресурсів для організації виконання землевпорядних робіт зі складання проекту відведення земельної ділянки для розташування споруди підприємства торгівлі (торгівельного павільйону) /т. 1 а.с. 75 -76/.
Рішенням Дніпропетровської міської ради № 302/61 від 06 жовтня 2010 року затверджено проект землеустрою та передано ОСОБА_1 в оренду земельну ділянку по АДРЕСА_2 для проектування, улаштування та експлуатації споруди підприємства торгівлі (торгівельний павільйон) /т. 1 а.с. 51-52/.
Рішенням Дніпропетровської міської ради № 184/45 від 25 грудня 2013 року було внесено зміни до рішення міської ради № 302/61 від 06 жовтня 2010 року, яким було вирішено: затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_2 ; зареєструвати право комунальної власності на земельну ділянку за територіальною громадою в особі Дніпропетровської міської ради; затвердити умови передачі земельної ділянки і передати земельну ділянку в оренду ОСОБА_1 строком на три роки для проектування, улаштування та експлуатації споруди підприємства торгівлі (торговельний павільйон) /т. 1 а.с. 54/.
16 травня 2014 року між Дніпропетровською міською радою і ОСОБА_1 було укладено договір оренди землі, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Мудрецькою І.В. і зареєстрований в реєстрі за № 686 /т. 1 а.с. 42-46/. 
Відповідно до п. 1 зазначеного договору Дніпропетровська міська рада надає, а ОСОБА_1 приймає в строкове платне користування земельну ділянку для проектування, улаштування та експлуатації споруд підприємства торгівлі (торговельний павільйон), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Згідно з п. 2 вказаного договору, площа земельної ділянки складає 0,0090 га. 
Пунктом 8 договору оренди земельної ділянки від 16 травня 2014 року визначено, що договір укладено строком на три роки.
28 грудня 2016 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Шауловою М.О. право власності на об`єкт нерухомого майна - споруди підприємства торгівлі (торговельний павільйон) загальною площею 91,3 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації серії ДП № 142168262354, виданої Департаментом ДАБІ у Дніпропетровській області 31 жовтня 2016 року, про що внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно /т. 1 а.с. 9-11/.
16 лютого 2017 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 було укладено договір дарування споруди підприємства торгівлі (торговельний павільйон) загальною площею 91,3 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бунякіною О.В. і зареєстрований в реєстрі за № 422, за умовами якого ОСОБА_1 подарувала, а ОСОБА_2 прийняв у дар належне дарувальникові нерухоме майно /т. 1 а.с. 12-13/.
Згідно з листом Департаменту ДАБІ у Дніпропетровській області вих. № 1004-1.14/1775 від 07 вересня 2018 року, документів, що дають право на виконання підготовчих будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів у реєстрі дозвільних документів, дані якого перебувають у відкритому доступі, не зареєстровано. Крім того, реєстрацію декларації про готовність об`єкта до експлуатації № ДП 142168262354 від 31 жовтня 2016 року Департамент не здійснював /т. 1 а.с. 12/.
У реєстрі декларацій дозвільних документів ДАБІ України інформація про надання дозволів чи реєстрація документів, у тому числі декларацій на офіційному сайті за адресою: https://www.dabi.gov.ua/declarate, на будь-які об`єкти нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , відсутні.
З матеріалів справи вбачається, що земельна ділянка, яку було надано на підставі договору оренди землі від 16 травня 2014 року, розташована за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується доказами.
08 листопада 2018 року між Дніпровською міською радою і ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду від 08 листопада 2018 року до договору № 421 від 23 грудня 2013 року про пайову участь /т. 1 а.с. 163-164/.
Рішенням Дніпровської міської ради № 314/34 від 25 липня 2018 року ОСОБА_2 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 0,15 га по АДРЕСА_1 /т. 1 а.с. 149/.
Згідно з відомостями, зазначеними у листі № 3/15-163 від 01 квітня 2019 року Департаментом по роботі з активами ГоловАПУ Дніпровської міської ради офіційно адреса АДРЕСА_3 ) жодному об`єкту нерухомості на території міста не присвоювалася, відповідний розпорядчий документ, на підставі якого була присвоєна ця адреса, відсутній /т. 1 а.с. 214/.
25 квітня 2019 року ОСОБА_2 зареєстрована декларація про готовність до експлуатації об`єкта після реконструкції за № ДП 141191151372 /т. 1 а.с. 189-196/.
Відмовляючи в задоволені позовних вимог суд першої інстанції виходив з їх недоведеності, оскільки судом не було досліджено оригінал доказу, яким заявник обгрунтовує заявлені позовні вимоги, а саме оригінал декларації про готовність об`єкта до експлуатації серії ДП № 142168262354 від 31 жовтня 2016 року. 
З даним висновком також погоджується колегія суддів.
Звертаючись з апеляційною скаргою Дніпровська міська рада посилається на лист Департаменту ДАБІ у Дніпропетровській області № 4/1-525 від 15 серпня 2018 року, згідно якого реєстрація декларації про готовність об`єкта до експлуатації серії ДП № 142168262354 від 31 жовтня 2016 року, на підставі якої 28 грудня 2016 року приватним нотаріусом ДМНО Шауловою М.О. за ОСОБА_1 було проведено реєстрацію права власності на спірний об`єкт нерухомості, Департаментом не здійснювалася. Проте, даний лист відсутній в матеріалах справи, тоді як в матеріалах справи міститься лист Департаменту ДАБІ у Дніпропетровській області № 1004-1.14/1775 від 07 вересня 2018 року, який було досліджено в суді першої інстанції та зроблено обгрунтований висновок, з яким також погоджується апеляційний суд.
Виходячи з заявлених позовних вимог колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність дослідження реєстраційної справи приватного нотаріуса ДМНО Шаулової М.О. щодо реєстрації права власності на спірний об`єкт нерухомості, в матеріалах якої міститься оригінал декларації про готовність об`єкта до експлуатації серії ДП № 142168262354 від 31 жовтня 2016 року. Саме лише посилання на лист Департаменту ДАБІ у Дніпропетровській області та реєстр декларацій дозвільних докуметів ДАБІ України не може підтверджувати заявлені позовні вимоги в розумінні ст.81 ЦПК України.
Відповідно до положень ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
З матеріалів справи вбачається, що при розгляді даної справи у суді першої інстанції позивачем не було заявлено клопотання щодо витребування реєстраційної справи приватного нотаріуса ДМНО Шаулової М.О. щодо реєстрації права власності на спірний об`єкт нерухомості або запит нотаріусу щодо надання засвідченної копії декларації про готовність об`єкта до експлуатації серії ДП № 142168262354 від 31 жовтня 2016 року, на підставі якої було здійснено реєстрацію. 
В апеляційній скарзі заявник також не ставить питання щодо витребування та дослідження судом наведених доказів.
       Згідно із ст.129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін.
       Відповідно до ч. 2 ст. 43 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) імперативно визначено, що особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.
       Позивач, як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, відповідно до ст.12 ЦПК України.
       Виходячи з наведених норм колегія суддів приходить до висновку, що саме на позивача процесуальним законом покладено обов`язок доведення заявлених вимог на підставі належних та допустимих доказів. Та враховуючи, що предмет спору безпосередньо стосується правовідносин виниклих з реєстрації права власності на нерухоме майно, тому не дослідження судом належних доказів на підставі яких було здійснено реєстрацію права власності на які заявник посилається в позові є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. 
       Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволені позовних вимог про визнання недійсним договору дарування від 16 лютого 2017 року виходячи з того, що позивачем не надано суду достатніх та достовірних доказів, на підставі яких суд дійшов би висновку, що Департаментом ДАБІ у Дніпропетровській області реєстрація декларації про готовність об`єкта до експлуатації серії ДП № 142168262354 від 31 жовтня 2016 року не здійснювалася.
       Висновок районного суду в частині відмови у позовних вимогах про зобов`язання повернути земельну ділянку територіальній громаді міста привівши її у відповідний стан шляхом знесення самочинно побудованих споруд, то як на підставу заявлення цих вимог позивач посилається на ч. 4 ст. 376 ЦК України, якою встановлено, що якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок колегія суддів вважає правильним та обгрунтованим виходячи з наступного.
       Як вбачається з матеріалів справи, спірний об`єкт нерухомості на час звернення позивача з позовом до суду не відносився до самочинного будівництва, право власності на нього у встановленому законом порядку було зареєстровано за ОСОБА_1 , а згодом на підставі договору дарування від 16 лютого 2017 року за ОСОБА_2 .
       Крім того, ст. 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» у разі виявлення факту самочинного будівництва об`єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису. У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об`єкта та компенсацію витрат, пов`язаних з таким знесенням.
       Зі змісту вказаних норм права випливає, що необхідною умовою для наступного подання позову до суду є вручення особі, що здійснила самочинне будівництво, припису про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису. Якщо такий припис особою не буде виконано на звернення з позовом до суду про знесення самочинно збудованого об`єкта має право лише орган державного архітектурно-будівельного контролю.
З огляду на викладене, відмовляючи у задоволені позовних вимог суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ґрунтується на матеріалах справи та прийнятий відповідно до норм закону.
Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості та незаконності рішення не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування рішення, оскільки скарга не містить обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування висновків суду. 
Відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. 
Рішення суду відповідає матеріалам справи, доказам та вимогам матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, підстав для задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.
Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Дніпровської міської ради - залишити без задоволення.
Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 лютого 2020 року - залишити без змін.        

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий:                                                        Т.Р. Куценко 

Судді:                                                                Н.М. Деркач                                                                
                                                                       М.О. Макаров