УКРАЇНА
Житомирський апеляційний суд 

Справа №295/6635/20         Головуючий у 1-й інст. Костенко С. М. 
Категорія ч.1 ст.130 КУпАП Доповідач Шевченко  В. Ю. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2020 року м.Житомир

       Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду Шевченко В.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Богунського районного суду м. Житомира від 02 липня 2020 року щодо 
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого: АДРЕСА_1 

за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності -  ОСОБА_1 

В С Т А Н О В И В:
Постановою Богунського районного суду м. Житомира від 02 липня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 (один) рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 420 гривень 40 копійок.
Судом встановлено, що 29.05.2020 о 00 год. 10 хв. в м. Житомирі по вул. Сосновій, 69, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Mitsubishi», р.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння: порушення мови, зіниці очей, які не реагують на світло. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку, відмовився у присутності двох свідків.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову Богунського районного суду м. Житомира від 02.07.2020 скасувати, провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Вважає, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими.
Зазначає, що вину у скоєному адміністративному правопорушенні не визнає.
Вказує, що працівники поліції зупинили автомобіль під його керуванням за те, що начебто не горіла лампочка номерного знаку. В подальшому, під час спілкування, у працівників поліції виникла підозра, що він перебуває у стані наркотичного сп`яніння, оскільки було невиразне мовлення та зіниці очей погано реагували на світло ліхтарика. Зазначені ознаки, що викликали підозру у працівників поліції, спричинені сильною втомою після роботи. Працівники поліції запропонували проїхати до медичного закладу з метою здачі біоматеріалів, на що спочатку він погодився, оскільки не перебував у стані ні алкогольного, ні наркотичного сп`яніння. Однак, коли працівники поліції привели понятих і сказали, що необхідно залишити автомобіль разом з дружиною та цінними робочими інструментами в лісі, для того щоб проїхати до медичного закладу, відмовився, оскільки вважав це небезпечним. Натомість запропонував працівникам поліції здійснити супровід автомобіля до медичного закладу, на що отримав відмову. При оформленні протоколу про адміністративне правопорушення поліцейські вказали стару адресу, зазначену у паспорті. За вказаною адресою у даний час він не проживає, а фактичне місце проживання не з`ясовувалося. 
Вказує, що за даних обставин не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Мав намір бути присутнім під час судового розгляду справи та надавати покази стосовно обставин складання адміністративних матеріалів відносно нього.
Заслухавши пояснення особи, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення - ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. 
Відповідно до ст. 245,278,280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її у точній відповідності з законом. При підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення суд має вирішити питання про правильність складання протоколу та інших матеріалів справи, а при розгляді справи слід з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за зазначених у постанові обставин, ґрунтується на зібраних у справі та перевірених судом доказах.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1  про те, що постанова суду є необґрунтованою та  його притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, апеляційний суд визнає безпідставними. 
Відповідно до п.1.3 Правил дорожнього руху України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Пункт 2.5 ПДР України зобов`язує водія на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
За змістом ч.1 ст.130 КУпАП відповідальність наступає, зокрема, у разі відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Проаналізувавши докази у їх сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов до обґрунтованого висновку, що вина ОСОБА_1 , у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, підтверджується наявними у справі доказами.
Так, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ № 199750 від 29.05.2020 ОСОБА_1 29 травня 2020 року о 00 год. 10 хв. в м. Житомирі по вул. Соснова, 69, керував т/з «Mitsubishi», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння: порушення мови, зіниці очей, які не реагують на світло. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, у встановленому законом порядку, відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП. 
Обставини, зазначені у вказаному протоколі, відповідають диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП, що встановлює відповідальність у разі відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного чи наркотичного сп`яніння. 
Зазначений протокол складено відповідно до вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року N1452/735 (далі Інструкція), посвідчений підписом посадової особи, яка складала протокол - інспектором взводу №2 роти №3 батальйону УПП в Житомирській області ДПП лейтенантом поліції Шибистюком В.Ю.
Вказаний протокол також підписано особою, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , який у графі «Пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті порушення» власноручно зазначив, що відмовився, оскільки не захотів залишати транспортний засіб у лісі з дружиною. (а.с.1). Даний факт ОСОБА_1 виклав і у своїй апеляційній скарзі, та підтвердив у судовому засіданні апеляційного суду.
Як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення, зі скаргами на дії працівників поліції ОСОБА_1 не звертався, їх дії при складанні протоколу не були визнані неправомірними.
Також апеляційний суд, враховуючи приписи ст.251 КУпАП, звертає увагу на те, що з доданих до протоколу про адміністративне правопорушення доказів, зокрема, з пояснень свідків ОСОБА_2  та ОСОБА_3 вбачається, що вони були запрошені працівниками поліції в якості свідків, де ОСОБА_1 , який керував т/з «Mitsubishi», д.н.з. НОМЕР_1 було запропоновано проїхати до найближчого медичного закладу для здачі біоматеріалу у встановленому законом порядку, на що ОСОБА_1 відмовився у їхній присутності. ОСОБА_1 було ознайомлено з його правами та складеними адміністративними матеріалами (а.с.3-4).
Згідно розписки, наявної у матеріалах справи, ОСОБА_1 зобов`язався не керувати транспортним засобом протягом 24 годин (а.п.6).
Покази допитаної під час апеляційного розгляду у якості свідка цивільної дружини ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , висновків суду про скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст.130 КУпАП, не спростовують.
Крім того, ОСОБА_4 також не заперечувала факту відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння на вимогу працівників поліції.
Посилання апелянта на те, що він не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи спростовується матеріалами справи, а саме: згідно протоколу про адміністративне правопорушення, працівниками поліції було роз`яснено ОСОБА_1 його права та обов`язки, передбачені ст.63 КУ, ст.268 КупАП і повідомлено, що розгляд адміністративної справи відбудеться у Богунському районному суді м. Житомира, що засвідчено особистим підписом ОСОБА_1 (а.п.1). Вказане також підтверджується відеозаписом з камери поліцейського, який долучений до матеріалів справи, згідно якого працівником поліції також роз`яснюється, що справа про адміністративне правопорушення розглядатиметься у Богунському районному суді м. Житомира.
У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання, шляхом застосування національного законодавства. Суд приймає рішення щодо дотримання вимог Конвенції, переконавшись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою.
Як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
У своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд з прав людини зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади.
З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду з прав людини вбачається, що питання про порушення ст.17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходи, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.
Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Каракуця проти України» Європейський суд прийшов до висновку про те, що права скаржників на справедливий розгляд справи не були порушені у зв`язку з тим, що вони не проявляли належної зацікавленості у результатах розгляду їх справи протягом тривалого строку, не звертаючись до суду за інформацією щодо стану розгляду їх скарги, незважаючи на те, що суд не повідомив їх про винесене рішення, що й унеможливило їх звернення зі скаргою у встановлені законом строки. Неналежна зацікавленість у розгляді справи може бути підставою для процесуальних наслідків
Крім того, в рішенні Європейського суду з прав людини від 07.07.1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Враховуючи практику ЄСПЛ, вимоги ч.2 ст.268 КУпАП, з метою недопущення необґрунтованого порушення строків розгляду справи та передбачених ст.38 КУпАП, строків накладення адміністративного стягнення, суд першої інстанції дійшов до висновку про можливість провести розгляд справи за відсутності ОСОБА_1 , враховуючи, що участь особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1ст.130 КУпАП, згідно ч.3 ст.268 КУпАП, не є обов`язковою.
Крім того, під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, ОСОБА_1 приймав участь у судовому засіданні та, користуючись своїми правами, передбаченими ст.268 КУпАП, надав пояснення, мотивуючи свої вимоги, заявляв клопотання.
Оскаржувана постанова винесена Богунським районним судом м. Житомира 02.07.2020, а вже наступного дня - 03.07.2020 ОСОБА_1 було подано заяву про видачу копії постанови (а.п.18). На думку апеляційного суду, вказана обставина також свідчить про те, що апелянту було відомо, що адміністративні матеріали відносно нього перебувають у Богунському районному суді м. Житомира.
Доводи апелянта щодо недоведеності його вини у вчиненні адміністративного правопорушення за обставин, встановлених у протоколі про адміністративне правопорушення, апеляційний суд визнає неспроможними та такими, що спростовуються матеріалами справи.
З матеріалів справи вбачається, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, безпосередньо дослідивши усі надані докази, надав належну правову оцінку кожному доказу з точки зору їх достатності та допустимості для прийняття рішення про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. 
Доводи апеляційної скарги не дають підстав вважати, що судом при розгляді справи про адміністративне правопорушення були порушені вимоги закону, які б призвели до неправильного її вирішення.
Постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а адміністративне стягнення накладено на ОСОБА_1 відповідно до вимог ст.ст.33-35 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнення за адміністративні правопорушення, та визначено судом першої інстанції з урахуванням обставин справи та даних про особу правопорушника.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Богунського районного суду м. Житомира від 02 липня 2020 року відносно ОСОБА_1 - без змін.
Постанова суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Житомирського 
апеляційного суду В.Ю. Шевченко