УХВАЛА       
31 серпня 2020 року
м. Київ
справа № 501/2887/16-ц
провадження № 61-12827ск20
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду                    Червинської М. Є. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 23 липня 2020 року в справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів,
ВСТАНОВИВ:
12 грудня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнень, просив стягнути в солідарному порядку з подружжя ОСОБА_2 , ОСОБА_3 суму позики у розмірі 75 400,00 доларів США, що на день складання уточненої позовної заяви за офіційним курсом НБУ складає 2 107 430,00 грн.
Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 12 березня 
2019 року позов ОСОБА_1 було задоволено частково.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошові кошти (суми боргу) у розмірі 52 000,00 доларів США грн. 
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Постановою Одеського апеляційного суду від 23 липня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення. Апеляційну скаргу 
ОСОБА_3 задоволено.
Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 12 березня 
2019 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позовні вимоги  ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти (суми боргу) у розмірі 52 000,00 доларів США грн. Ця сума має бути конвертована в національну валюту - гривню за курсом на день здійснення платежу.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
27 серпня 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга 
ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 23 липня 
2020 року, яка не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження з огляду на наступне.
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року 
№ 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
Як на підставу касаційного оскарження заявник узагальнено посилається на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, проте не зазначає конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, що унеможливлює відкриття касаційного провадження.
За таких обставин, відповідно до вимог частини другої, четвертої статті 392 ЦПК України, заявнику необхідно надіслати на адресу суду уточнену редакцію касаційної скарги, в якій повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав) та надіслати копії скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.
Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею         392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
 
Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 23 липня 2020 року залишити без руху.
Надати для усунення зазначених вище недоліків строк до 21 вересня 
2020 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга буде повернута заявникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                       М. Є. Червинська