ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/4409/19                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Кузьменко В.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  17 вересня 2020 року                                                                                    м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого-судді: Черпіцької Л.Т. суддів: Глущенко Я.Б., Собківа Я.М., секретар судового засідання: Закревська І.Л., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління  ДПС у місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 08 квітня 2020 року за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у м.Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
ВСТАНОВИЛА:
Позивач ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м.Києві, в якому просив  визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 18 червня 2018 року №0124479-1310-2658. В обґрунтування позову зазначив, що  відповідач здійснив визначення суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно з порушенням пункту "б" підпункту 266.1.2 пункту 266.1 статті 266  Податкового кодексу України, а тому розрахунок суми податку зроблений відповідачем із розрахунку загальної площі об`єкта оподаткування без врахування кількості співвласників та пільг кожного співвласника, що фактично є подвійним оподаткуванням.
Рішенням Окружного адміністративного суду м.Києва від 08 квітня 2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено повністю.
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 18  червня 2018 року №0124479-1310-2658.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати по сплаті судового збору розмірі 768,40 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у м. Києві.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що недосягнення згоди між особами, які є співвласниками об`єкта житлової нерухомості щодо сплати податку на майно, не може бути підставою, яка звільняє обох осіб від його сплати. Також вказав, що до контролюючого органу не було подано позивачем або ОСОБА_2 (його дружиною), як співвласниками заяву про визначення особи, яка буде сплачувати податок.
Крім того, в апеляційній скарзі скаржник просив здійснити заміну процесуального правонаступника шляхом заміни відповідача у справі (Головне управління ДФС у м. Києві) його правонаступником - Головним управлінням ДПС у м. Києві. 
Відзив на апеляційну скаргу не надійшов, що не перешкоджає  розгляду справи  по суті. 
У зв`язку з відсутністю клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, а також враховуючи те, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, відповідно до вимог статті 311 КАС України.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності належить 1/1 житлового будинку, загальною площею 257,6 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 
ГУ ДФС прийнято податкове повідомлення-рішення від 18 червня 2018 року за №0124479-1340-2658, яким ОСОБА_1 визначено відповідно до підпункту 266.7.2  пункту 266.7 статті 267 Податкового кодексу України податкове зобов`язання за платежем: "Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками  об`єктів житлової  нерухомості 18010200" за 2017 рік в розмірі 3  302,40 грн.
Крім того, ГУ ДФС прийняло аналогічне податкове повідомлення-рішення від 19  червня 2018  року за №0125601-1310-2658, яким, відповідно до підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 267 Податкового кодексу України, визначено податкове зобов`язання за платежем: "Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками  об`єктів житлової  нерухомості 18010200" за 2017 рік в розмірі 3  302,40 грн. ОСОБА_2 - дружині позивача.
Позивач, не погоджуючись з податковим повідомлення-рішенням, оскаржив його в адміністративному порядку до Державної фіскальної служби України, яка рішенням від 08  лютого 2019 року за №913/П/99-99-11-05-01-25 залишила скаргу позивача без задоволення, а податкове повідомлення рішення від 18 січня 2018 року за №0124479-1310-2658 - без змін.
Дані обставини слугували підставою для звернення до суду. 
Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам скаржника, колегія суддів зазначає наступне.
Приписами пп.16.1.4 п. 16.1 статті 16 Податкового кодексу України передбачено, що платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи. Підпункт 14.1.156 п. 14.1. статті 14 Податкового кодексу України визначає податкове зобов`язання як суму коштів, яку платник податків, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством.
Згідно п.59.1 ст.59 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг (до п.п. 20.1.34 п.20.1 ст.20 ПК України).
Підпункти 8.1, 8.3 ст.8 ПК України передбачають, що в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, у межах їх повноважень і є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.
Згідно з пп.10.1.1 п.10.1 ст.10 ПК України до місцевих податків належить податок на майно, який в силу ст.265 ПК України складається з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.  Місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки).
Підпунктами 12.3.1, 12.3.2 п.12.3 ст.12 ПК України визначено, що сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.
Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом. При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов`язково визначаються об`єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов`язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору.
Відповідно до пп.265.1.1 п.265.1 ст.265 Податкового кодексу України платниками податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової нерухомості.
Згідно з підпунктом 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка. Базою оподаткування відповідно до підпункту 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.
Підпунктом 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 Податкового кодексу України передбачено, що ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної або міської ради в залежності від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 2 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування. Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.
Відповідно до ст.266 ПК України визначено, що в разі перебування об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості у спільній сумісній власності кількох осіб, які не поділені в натурі, платником податку є одна з таких осіб-власників, визначена за їх згодою, якщо інше не встановлено судом.
Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 Сімейного кодексу України).
Як вбачається з матеріалів справи, Житловий будинок загальною площею 257,60 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 належить позивачу та його дружині на праві спільної сумісної власності та частка кожного складає 1/1 що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 20 липня 2018 року за №131638921.
Як встановлено судом першої інстанції, відповідачем не заперечується, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення та податкове повідомлення-рішення від 19  червня 2018  року за №0125601-1310-2658 про визначення грошового зобов`язання ОСОБА_2 - дружині позивача, прийняті відповідно до підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України та визначають ідентичне грошове зобов`язання за 2017 рік у розмірі 3  302,40 грн. за один і той самий об`єкт оподаткування.
Відповідно до пункту 73.3 статті 73 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження. Письмовий запит про подання інформації надсилається платнику податків або іншим суб`єктам інформаційних відносин за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема, в інших випадках, визначених цим Кодексом. Платники податків та інші суб`єкти інформаційних відносин зобов`язані подавати інформацію, визначену в запиті контролюючого органу, та її документальне підтвердження (крім проведення зустрічної звірки) протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту (якщо інше не передбачено цим Кодексом).
З аналізу вищевказаної норми вбачається, що відповідач мав самостійно звернутись до позивача або його дружини, як платника податків, із запитом щодо надання інформації, а тому посилання відповідача на те, що позивач та його дружина не подавали до контролюючого органу заяви про визначення особи, яка буде сплачувати податки, є необґрунтованими. 
Отже, колегія суддів звертає  увагу, що норми Податкового кодексу України не містять обов`язку платника податків самостійно звертатися до контролюючого органу з заявою про визначення особи, яка буде сплачувати податок за об`єкт житлової/нежитлової нерухомості, що перебуває у спільній сумісній власності, а також не визначають, що контролюючий орган має право визначити грошове зобов`язання кожному із співвласників за один об`єкт оподаткування у разі неподання ними заяви про особу, яка буде сплачувати податок за об`єкт нерухомого майна, що є їх спільною сумісною власністю.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС від 18  червня 20168 року №0124479-1310-2658 є протиправним та підлягає скасуванню.
Враховуючи вищенаведене, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 308, 311,312, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:
Допустити заміну відповідача (Головне управління ДФС у м. Києві) його правонаступником - Головним управлінням ДПС у м. Києві.
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у місті Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 08 квітня 2020 року - без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст постанови виготовлено 17 вересня  2020 року

Головуючий суддя	Л.Т.Черпіцька	
 Судді:	 Я.Б.Глущенко	
 	 Я.М.Собків