ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2020 р. 	Справа № 520/931/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Сіренко О.І.,
Суддів: Кононенко З.О. ,  Калиновського В.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.03.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Котеньов О.Г., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 02.03.20 року по справі № 520/931/2020
за позовом              ОСОБА_1  
до             Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області                     
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії та призначити розгляд справи в порядку письмового провадження до 12.09.2020 року в приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду в залі судових засідань №6,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, у якому просить суд:
- визнати протиправним та скасувати Рішення  169506 від 17.09.2019 Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про відмову ОСОБА_1 у переході з одного виду пенсії на інший;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області перевести ОСОБА_1 за її бажанням з 16.09.2019 на підставі заяви від 16.09.2019 на пенсію у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, в обов`язковому порядку з проведенням обчислення державної (основної) пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи на умовах і в порядку, визначених законодавством для осіб, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, що їх вони дістали при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків), а саме 50% пенсії померлого годувальника, обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, у відповідності до положень ч.2, 3 ст.59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" 796-ХІІ, як норми прямої дії, згідно висновків Конституційного Суду України, викладених у Рішенні від 25.04.2019 1-р(ІІ)/2019 у справі  3-14/2019 (402/19,1737/19), зважаючи на неконституційність раніше діючого обмеження, визначеного словосполученням "дійсної строкової", яке визнано неконституційним та втратило чинність з 25.04.2019, тобто виключно з редакції ч.3 ст.59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", з подальшим перерахунком пенсії в разі збільшенням розміру мінімальної заробітної плати з 1 січня кожного відповідного року з урахуванням бажанням обчислення державної (основної) пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи з  п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, у відповідності до положення ч.3 ст. 59  Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" 796-ХІІ, як норми прямої дії, а не відповідно до інших норм цього Закону чи підзаконних актів, без врахування положень постанови Кабінету Міністрів України від 
23.11.2011 1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а також проводити відповідні виплати без обмеження граничного (максимального) розміру пенсії та інших обмежень щодо виплати заборгованості та без застосування положень Постанови Кабінету Міністрів України 649 від 22.08.2018.  
02.03.2020 року рішенням Харківського окружного адміністративного суду  позовну заяву ОСОБА_1 до ГУПФУ в Харківській області   про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено.
Визнано протиправним та скасовано Рішення  169506 від 17.09.2019 Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про відмову ОСОБА_1 у переході з одного виду пенсії на інший.
Зобов`язано  ГУПФУ в Харківській області перевести ОСОБА_1 за її бажанням з 16.09.2019 на підставі заяви від 16.09.2019 на пенсію у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, в обов`язковому порядку з проведенням обчислення державної (основної) пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи на умовах і в порядку, визначених законодавством для осіб, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, що їх вони дістали при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків), а саме 50% пенсії померлого годувальника, обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, у відповідності до положень ч.2, 3 ст.59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" 796-ХІІ, як норми прямої дії, згідно висновків Конституційного Суду України, викладених у Рішенні від 25.04.2019 1-р(ІІ)/2019 у справі  3-14/2019 (402/19,1737/19), зважаючи на неконституційність раніше діючого обмеження, визначеного словосполученням "дійсної строкової", яке визнано неконституційним та втратило чинність з 25.04.2019, тобто виключно з редакції ч.3 ст.59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", з подальшим перерахунком пенсії в разі збільшенням розміру мінімальної заробітної плати з 1 січня кожного відповідного року з урахуванням бажанням обчислення державної (основної) пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи з  п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, у відповідності до положення ч.3 ст. 59  Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" 796-ХІІ, як норми прямої дії, а не відповідно до інших норм цього Закону чи підзаконних актів, без врахування положень постанови КМУ від 23.11.2011 1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а також проводити відповідні виплати без обмеження граничного (максимального) розміру пенсії та інших обмежень щодо виплати заборгованості та без застосування положень Постанови Кабінету Міністрів України 649 від 22.08.2018.  
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач  подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняте нове, яким відмовити позивачу у задоволені заявлених вимог повністю.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання. Вказав на те, що пенсія позивачки по втраті годувальника має похідний характер від пенсії самого годувальника, тому позивачці не належить право вимагати виплати пенсії у розмірі 50 відсотків від п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року у відповідності до положення ч. 3 ст. 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Стверджує, що відповідач у спірних правовідносинах діяв у відповідності до норм чинного законодавства, а позовні вимоги є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційних скарг, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 перебуває на обліку у відповідача та отримує пенсію по втраті годувальника відповідно до ст. 54 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок ЧАЕС”, так як є дружиною померлого ОСОБА_2 , який отримав професійне захворювання, викликаного аварією на ЧАЕС (мав ІІ групу інвалідності).
Позивач звернулась до відповідача з заявою 16.09.2019 про переведення на пенсію у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи за її бажанням, починаючи з 16.09.2019, провести перерахунок та обчислення її державної (основної) пенсії з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня відповідного року, у відповідності до положень ч. 2,3 ст. 59 закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок ЧАЕС”, як норми прямої дії, згідно висновків Конституційного Суду України, викладених у Рішенні від 25.04.2019 року  1-р(ІІ)/2019 у справі  3-14/2019 (402/19, 1737/19), зважаючи на неконституційність раніше діючого обмеження, визначеного словосполучення дійсної строкової, яке визнано неконституційним та втратило чинність з 25.04.2019 року, тобто виключено з редакції ч. З ст. 59 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок ЧАЕС”, які постраждали внаслідок ЧАЕС”, з подальшим перерахунком пенсії в разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати з 1 січня кожного відповідного наступного року з урахуванням її бажання щодо обчислення державної (основної) пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок ЧАЕС з 5-кратного розміру мінімальної з/пл., встановленої законом на 01 січня відповідного року, у відповідності до положень ч. 3 ст. 59 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок ЧАЕС”  769-ХІІ, як норми прямої дії, а не відповідно до інших норм цього Закону”, а також проводити відповідні виплати.
Рішенням від 17.09.2019 року  169506 головне управління Пенсійного фонду України відмовило позивачу в переході на пенсію у разі втрати годувальника згідно з ч. 3 ст. 59 “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок ЧАЕС” , як норми прямої дії так, як інвалідність чоловік позивача отримав у зв`язку з професійним захворюванням, викликаним аварією на Чорнобильській АЕС.
Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, позивач звернулась до суду з даним позовом.
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що зобов`язання відповідача перевести ОСОБА_1 за її бажанням з 16.09.2019 на підставі заяви від 16.09.2019 на пенсію у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, з проведенням обчислення державної (основної) пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи на умовах і в порядку, визначених законодавством для осіб, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, що їх вони дістали при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків), а саме 50% пенсії померлого годувальника, обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, у відповідності до положень ч.2, 3 ст.59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" 796-ХІІ, як норми прямої дії, згідно висновків Конституційного Суду України, викладених у Рішенні від 25.04.2019 1-р(ІІ)/2019 у справі  3-14/2019 (402/19,1737/19), з подальшим перерахунком пенсії в разі збільшенням розміру мінімальної заробітної плати з 1 січня кожного відповідного року з урахуванням бажанням обчислення державної (основної) пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи з  п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, у відповідності до положення ч.3 ст. 59  Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" 796-ХІІ, як норми прямої дії, а також проводити відповідні виплати без обмеження граничного (максимального) розміру пенсії та інших обмежень щодо виплати заборгованості та без застосування положень Постанови Кабінету Міністрів України 649 від 22.08.2018, є належним способом відновлення порушеного права позивача, а також слугуватиме меті усунення порушень, допущених відповідачем у спірних правовідносинах.
Колегія суддів частково погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За змістом пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.
Положенням статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) встановлено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
Статтею 2 Закону № 1788-XII визначені види пенсій: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.
Аналогічні приписи закріплено і у статтях 9, 10 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).
Особам, які мають одночасно право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором, за винятком пенсій інвалідам внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, що їх вони дістали при захисті Батьківщини або при виконанні інших обов`язків військової служби, або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті чи з виконанням інтернаціонального обов`язку (стаття 6 Закону № 1788-XII).
Статтею 15 Закону № 1788-XII визначено, що умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом Української РСР «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» або їм надається право на одержання пенсій на підставах, передбачених цим Законом.
Пунктом 13 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV встановлено, що у разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до законів України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та цього Закону, призначається одна пенсія за її вибором. Порядок фінансування цих пенсій встановлюється відповідними законами.
Відповідно до п.1 ч.2 ст.36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" непрацездатними членами сім`ї вважаються чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею цього Закону.
Матеріалами справи підтверджено, що позивач перебувала на утриманні свого чоловіка як непрацездатна особа, яка досягла пенсійного віку.
Пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника призначається членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по ІІ групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника (ч.1 ст.36 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”). 
За правилами ч. 1 ст. 37 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі на одного непрацездатного члена сім`ї, - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім`ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється рівними частками.     
Пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку (п.1 ч.1 ст.45 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”). 
За вказаним Законом члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника. Пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається із заробітку чи пенсії годувальника, тобто в залежності від того доходу, який мав годувальник на час настання смерті.  
          Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я, умови соціального захисту потерпілого населення визначено Законом  України  796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
Закон України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-XII   (далі - Закон № 796-XII) спрямований на захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв`язання пов`язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території; громадян, які постраждали внаслідок інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та розв`язання пов`язаних з цим проблем медичного і соціального характеру.
Статтею 9 Закону № 796-XII визначено, що особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, є:
1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків;
2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи;
3) громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації інших ядерних аварій та їх наслідків, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт;
4) громадяни, які постраждали від радіоактивного опромінення внаслідок будь-якої аварії, порушення правил експлуатації обладнання з радіоактивною речовиною, порушення правил зберігання і захоронення радіоактивних речовин, що сталося не з вини потерпілих.
Відповідно до статті 10 Закону № 796-XII учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі, проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців*, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві.
Згідно примітки «*» тут і надалі до військовослужбовців належать: особи офіцерського складу, прапорщики, мічмани, військовослужбовці надстрокової служби, військовозобов`язані, призвані на військові збори, військовослужбовці-жінки, а також сержанти (старшини), солдати (матроси), які перебувають (перебували) на дійсній строковій службі у збройних силах, керівний і оперативний склад органів Комітету державної безпеки, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, а також інших військових формувань.
Частиною 1 статті 54 Закону № 796-XII встановлено, що пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986 - 1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством.
Отже, оскільки позивач є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1) та інвалідом ІІ групи по захворюванню, що пов`язане з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, то відповідно до статті 54 Закону № 796-XII він має право на пенсію по інвалідності.
Відповідно до частини 3 статті 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (в редакції до 01 жовтня 2017 року) особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок чого стали інвалідами, пенсія по інвалідності обчислюється відповідно до цього Закону або за бажанням цих осіб з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, що був встановлений на час їхнього перебування в зоні відчуження.
З 01 жовтня 2017 року редакція вказаної норми змінена Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2148-VIII, та застосовується із вказаного часу у такій редакції: «особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності обчислюється відповідно до цього Закону або за бажанням таких осіб - з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року».
Проте, Рішенням Конституційного Суду України (другий сенат) від 25 квітня 2019 року № 1-р (ІІ)/2019 справа № 3-14/2019 (402/19, 1737/19) визнано таким, що не відповідає      Конституції України (є неконституційним), словосполучення "дійсної строкової", яке міститься у положеннях   частини третьої   статті 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-XII зі змінами, за якими визначення розміру відшкодування заподіяної внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС шкоди при обчисленні пенсії виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, поширюються лише на категорію військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю.
Також, вказаним рішенням встановлено, що словосполучення "дійсної строкової", що міститься в положеннях      частини третьої      статті 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-XII зі змінами, за якими визначення розміру відшкодування заподіяної внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС шкоди при обчисленні пенсії виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, поширюються лише на категорію військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Отже, з      резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України (другий сенат) від 25 квітня 2019 року випливає, що визнано таким, що не відповідає      Конституції України  (є неконституційним) словосполучення "дійсної строкової", яке міститься у положеннях      частини третьої      статті 59 Закону, та втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України Рішення.
Згідно з частиною 2 статті 152 Конституцій України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
З огляду на це чинними після 25 квітня 2019 року є положення частини третьої статті 59 Закону, згідно з якими особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час    проходження служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності обчислюється відповідно до Закону або за бажанням таких осіб - з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року. Тобто фактично в результаті ухвалення Рішення Конституційним Судом України змінено положення частини третьої статті 59 Закону, оскільки розширено раніше встановлений перелік осіб, на яких поширювався порядок обчислення пенсій по інвалідності, визначений цими положеннями Закону.
Відтак особи, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження служби та є інвалідами внаслідок цього, мають право на обчислення пенсії, виходячи з п`ятикратного розміру згідно з частиною 3 статті 59 Зaкoну Укрaїни «Прo стaтус і сoціaльний зaxист грoмaдян, які пoстрaждaли внaслідoк Чoрнoбильськoї кaтaстрoфи» з 26 квітня 2019 року.
Аналогічна правова позиція викладена у рішенні Верховного Суду від 25.02.2020 року по справі №520/1972/19, яка в силу приписів ч.5 ст.242 КАС  України враховується судом апеляційної інстанції.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено наявною в матеріалах справи довідкою військової частини 83279 від 01.10.1987 року за вих.  95/13, що ОСОБА_2 виконував обов`язки у військовій частині НОМЕР_1 в період з 14 серпня 1987 року по 14 жовтня 1987 року, тобто понад 2 місяці. Відповідно до військового квитка серії НОМЕР_2 ОСОБА_2 з 14 серпня по 14 жовтня 1987 року приймав участь в роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. отримав дозу опромінення 9.4016 рентген. Відповідно до експертного висновку Харківської міжвідомчої експертної Ради від 24.10.1991 року  3166 встановлено, що захворювання ОСОБА_2 пов`язано з дією іонізуючих та інших шкідливих факторів при виконанні робіт но ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Відповідно до експертного висновку Центральної міжвідомчої експертної Ради від 15.10.1996 року  1275 захворювання ОСОБА_2 , яке спричинило його смерть, пов`язано з роботами по ліквідації наслідків аварії па Чорнобильській АЕС.
Померлий чоловік позивача, будучи призваним на спеціальні збори по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та отримавши у зв`язку з цим інвалідність, належить до числа осіб, на яких поширюється дія статті 59 Закону  796-ХІІ.
У рішеннях “Пайн Велі Девелопментс ЛТД та інші проти Ірландії” від 29.11.1991 та “Стретч проти Сполученого Королівства” від 24.06.2003 Європейський суд з прав людини зазначив про наявність законних сподівань у особи в контексті ст. 1 Протоколу  1.
У межах спірних правовідносин позивач мала законні очікування на отримання пенсії по втраті годувальника у розмірі 50 відсотків від розміру пенсії у відповідності до вимог ч. 3 статті 59 Зaкoну Укрaїни "Прoстaтус і соціальний  зaxист грoмaдян, які пoстрaждaли внaслідoк Чoрнoбильськoї кaтaстрoфи".
Позивач звернулась до пенсійного органу вперше 16.09.2019 року.
Таким чином,  оскільки позивач 16.09.2019 року виявила бажання щодо переходу з одного виду пенсії на інший та перерахунку пенсії на підставі частини третьої статті 59 Закону 796-XII, виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, позовні вимоги підлягають задоволенню саме з 16.09.2019 року (дати звернення позивача з заявою до відповідача), а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо задоволення позову в частині визнання протиправним та скасування рішення  169506 від 17.09.2019 року Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про відмову ОСОБА_1 у переході з одного виду пенсії на інший.
Доводи апелянта про те, що пенсія позивача має похідний характер, а тому вона не має права на виплату пенсії згідно ч.3 ст.59  Закону  796-ХІІ, колегія суддів відхиляє, оскільки  позивач перебувала на утриманні свого чоловіка як непрацездатна особа, яка досягла пенсійного віку, а також  має законні сподівання в контексті ст. 1 Протоколу  1 на отримання пенсії по втраті годувальника у розмірі 50 відсотків від розміру пенсії у відповідності до вимог ч. 3 статті 59 Зaкoну Укрaїни "Прoстaтус і соціальний  зaxист грoмaдян, які пoстрaждaли внaслідoк Чoрнoбильськoї кaтaстрoфи".
Відповідно до ст.22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.
Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Конституційний Суд України в своєму рішенні від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).
Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Так, статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
В справі «East/West Alliance Limited» проти України» (№ 19336/04) Суд вказує, що дія статті 13 вимагає надання національного засобу юридичного захисту у спосіб, який забезпечує вирішення по суті поданої за Конвенцією «небезпідставної скарги» та відповідне відшкодування, хоча договірним державам надається певна свобода дій щодо вибору способу, в який вони виконуватимуть свої конвенційні зобов`язання за цим положенням. Межі обов`язків за статтею 13 різняться залежно від характеру скарги заявника відповідно до Конвенції. Незважаючи на це, засоби юридичного захисту, які вимагаються за статтею 13 Конвенції, повинні бути ефективними як у теорії, так і на практиці (Kudla v. Polandа № 30210/96).
 Таким чином, враховуючи встановлення протиправності рішення пенсійного органу  169506 від 17.09.2019 року, з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів  позивача, колегія суддів погоджується  з висновком суду першої інстанції щодо зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області перевести ОСОБА_1 з 16.09.2019 року на пенсію у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, в обов`язковому порядку з проведенням обчислення державної (основної) пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи на умовах і в порядку, визначених законодавством для осіб, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, що їх вони дістали при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків), а саме 50% пенсії померлого годувальника, обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, у відповідності до положень ч.2, 3 ст.59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" 796-ХІІ, як норми прямої дії, згідно висновків Конституційного Суду України, викладених у Рішенні від 25.04.2019 1-р(ІІ)/2019 у справі  3-14/2019 (402/19,1737/19), зважаючи на неконституційність раніше діючого обмеження, визначеного словосполученням "дійсної строкової", яке визнано неконституційним та втратило чинність з 25.04.2019, тобто виключно з редакції ч.3 ст.59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
При цьому, колегія суддів не погоджується із задоволенням позовних вимог в частині подальшого перерахунку пенсії в разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати з 1 січня кожного відповідного року з урахуванням бажанням обчислення державної (основної) пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи з  п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, у відповідності до положення ч.3 ст. 59  Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" 796-ХІІ, як норми прямої дії, а не відповідно до інших норм цього Закону чи підзаконних актів, без врахування положень постанови Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а також проводити відповідні виплати без обмеження граничного (максимального) розміру пенсії та інших обмежень щодо виплати заборгованості та без застосування положень Постанови Кабінету Міністрів України 649 від 22.08.2018 року, з огляду на наступне.  
Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Завданням адміністративного судочинства згідно з частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
З аналізу викладеного суд зазначає, що завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи в публічно-правових відносинах. При цьому захист прав, свобод та інтересів осіб передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.
Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2, 5 Кодексу адміністративного судочинства України.
Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Таким чином, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.
Визначення обсягу вимог, що підлягають судовому захисту є диспозитивним правом позивача. При цьому, підстави, з якими позивач пов`язує виникнення у нього права на звернення до  суду і для задоволення його вимог визначаються позивачем самостійно. Суд під час прийняття постанови вирішує, зокрема, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються і яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин (ст.244 Кодексу адміністративного судочинства України).
Враховуючи вищезазначене, судовому захисту підлягають лише порушені права, свободи і інтереси фізичних або права і інтереси юридичних осіб, а не можливість їх порушення в майбутньому.
Так, колегія суддів вказує на відсутність підстав вважати, що права позивача на перерахунок пенсії буде порушено.
На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в цій частині.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справ
Згідно ч. 1ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню в частині зобов`язання ГУПФУ в Харківській області в подальшому  перераховувати пенсію ОСОБА_1 в разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати з 1 січня кожного відповідного року з урахуванням бажанням обчислення державної (основної) пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи з  п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, у відповідності до положення ч.3 ст. 59  Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" 796-ХІІ, як норми прямої дії, а не відповідно до інших норм цього Закону чи підзаконних актів, без врахування положень постанови Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а також проводити відповідні виплати без обмеження граничного (максимального) розміру пенсії та інших обмежень щодо виплати заборгованості та без застосування положень Постанови Кабінету Міністрів України 649 від 22.08.2018 року, із прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні цієї частини позовних вимог. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 317, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області - задовольнити частково.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 02.03.2020 по справі № 520/931/2020 - скасувати в частині зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області в подальшому  перераховувати пенсію ОСОБА_1 в разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати з 1 січня кожного відповідного року з урахуванням бажанням обчислення державної (основної) пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи з  п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, у відповідності до положення ч.3 ст. 59  Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" 796-ХІІ, як норми прямої дії, а не відповідно до інших норм цього Закону чи підзаконних актів, без врахування положень постанови Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а також проводити відповідні виплати без обмеження граничного (максимального) розміру пенсії та інших обмежень щодо виплати заборгованості та без застосування положень Постанови Кабінету Міністрів України 649 від 22.08.2018 року.
В цій частині прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні  позовних вимог ОСОБА_1 .
В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		О.І. Сіренко 	
Судді	   	З.О. Кононенко    В.А. Калиновський