ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/12248/20                                                                Суддя (судді) першої інстанції: Клочкова Н.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  15 вересня 2020 року                                                                                 м. Київ
          
Колегія Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
                                     судді-доповідача    Кузьменка В. В.,
                                     суддів Василенка Я. М., Шурка О. І.,
 за участю секретаря Кірієнко Н. Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Міністерство внутрішніх справ України, Департамент фінансово-облікової політики Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправною та скасування постанови, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.06.2020, - 

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом у якому просив визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Медведєва О.В. від 31.03.2020 про закінчення виконавчого провадження № 61287356 на підставі пункту 9 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», а також зобов`язати державного виконавця відновити виконавче провадження.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.06.2020 позов залишено без задоволення.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в  повному обсязі.  
Апелянт в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити. Представник відповідача та представник МВС України просили залишити без змін рішення суду першої інстанції, посилаючись на доводи щодо виконання рішення суду. До суд надійшли письмові пояснення від МВС України, у яких третя особа просить залишити без змін рішення суду першої інстанції. Вказує, що Міністерством внутрішніх справ України на виконання вимог виконавчого провадження, було надано підтвердження фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, що стало підставою для прийняття вказаної постанови.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов`язкова, у відповідності до ч. 2 ст. 313 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за участі осіб які з`явилися.
Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 є пенсіонером органів внутрішніх справ та був звільнений за п. 64 «б» у запас через хворобу відповідно до наказу УМВС України в Полтавській області № 609 о/с від 30 жовтня 2015 року.
21 січня 2016 року позивачу встановлено інвалідність відповідно до довідки МСЕК серія АВ № 0493223 в зв`язку із захворюванням пов`язаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ якою встановлено інвалідність (III група) з 20 січня 2016 року терміном на два роки, про що зазначено в довідці МСЕК серія АВ № 0493223.
Згідно довідки про результати визначення ступеню втрати професійної працездатності серії АГ № 0005301 ступінь втрати професійної працездатності 60 % (в зв`язку із захворюванням пов`язаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ).
В жовтні 2016 року позивач отримав одноразову грошову допомогу у сумі відповідній 150-кратного прожиткового мінімуму, яка відповідає інвалідності III групи.
Згідно виписки з акту огляду медико - соціальною експертною комісією в результаті огляду від 31 січня 2018 року та до довідки серії АВ № 0853104, позивачу в зв`язку із захворюванням пов`язаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ, з 24 січня 2018 року встановлено II групу інвалідності до 01 лютого 2020 року. Згідно довідки про результати визначення ступеню втрати професійної працездатності серії АГ № 0005435 ступінь втрати професійної працездатності 70 % (в зв`язку із захворюванням пов`язаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ).
06.02.2018, в зв`язку зі встановленням II групи інвалідності, позивач подав пакет документів фахівцям сектору пенсійного забезпечення Головного управління Національної поліції в Полтавської області про виплату одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку № 850.
21.05.2018 листом № 4/Ч-1289 л.к. від 14.05.2018 за підписом заступника голови ліквідаційної комісії Абрамова В.В. позивача було повідомлено про те, що листом ДФОП МВС України від 04 травня 2018 року за вих.№ 15/2-1566 було повідомлено ліквідаційну комісію УМВС України в Полтавській області про відмову ОСОБА_1 у виплаті грошової допомоги у більшому розмірі, аргументуючи відмову тим, що на дату встановлення інвалідності під час повторного огляду МСЕК (24 січня 2018 року) пройшло більше двох років. Зважаючи на вище викладене, матеріали повернуті, як такі що не відповідають вимогам законодавства.
Не погоджуючись з відмовою Міністерства внутрішніх справ України у виплаті одноразової грошової допомоги, ОСОБА_1 в липні 2018 року звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом щодо неправомірних дій посадових осіб МВС України.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.09.2019 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено повністю; визнано протиправною та скасовано відмову Департаменту фінансово-облікової політики Міністерства внутрішніх справ України від 13.06.2018 № 15/2-Ч-440 про виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги.
Постановою Шостого адміністративного апеляційного суду від 07.11.2019 апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України задоволено частково; рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.09.2019 скасовано та ухвалено у справі нову постанову: адміністративний позов задовольнити частково; визнати протиправною бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України щодо неприйняття рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням II групи інвалідності відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установи інвалідності працівника міліції, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850; зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України розглянути матеріали про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у зв`язку з встановленням II групи інвалідності відповідно до пункту 9 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року № 850 та прийняти відповідне рішення. 
На виконання зазначеного рішення 17.12.2019 Шостим апеляційним адміністративним судом видано виконавчий лист №826/11380/18. 
Листом від 24 грудня 2019 року № 4/2828 за підписом голови ліквідаційної комісії УМВС України в Полтавській області надійшла відповідь про те, що листом ДФОП МВС України від 18 грудня 2019 року за вих. № 19128/15-2019 надіслано затверджений на виконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 07.11.2019 року по справі № 826/11380/18 висновок та матеріали про відмову в призначенні одноразової допомоги у зв`язку з невідповідністю вимогам п. 4 Порядку та умов призначення і виплати одноразової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установи інвалідності працівника міліції, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 850.
31 березня 2020 року Головним державним виконавцем Медведєвим О.В. було закінчено виконавче провадження № 61287356 на підставі пункту 9 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» - у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. 
Підставою для закриття виконавчого провадження явився лист Міністерства внутрішніх справ України щодо закінчення виконавчого провадження №12/6-694 від 10 березня 2020 року у зв`язку з фактичним виконанням рішення суду. 
Не погоджуючись з діями державного виконавця щодо закінчення виконавчого провадження, вважаючи вказану постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Судом першої інстанції відмовлено у задоволенні позовних вимог виходячи з того, що відповідач діяв в межах повноважень передбачених чинним законодавством України, у суду відсутні правові підстави для скасування постанови від 31.03.2020 про закінчення виконавчого провадження.  
Подаючи апеляційну скаргу, апелянт посилається на те, що Міністерством внутрішніх справ України повністю не виконане рішення (постанова) Шостого адміністративного апеляційного суду.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною першою статті 255 КАС України, постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов`язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.
Частинами другою та четвертою статті 257 КАС України визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».
Відповідно до частин першої та другої статті 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Пунктом. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2, ч. 4 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.
Державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.
Згідно з п. 9 ч. 1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
У випадку встановлення державним виконавцем факту невиконання боржником - юридичною особою рішення суду без поважних причин, він наділений повноваженнями щодо винесення постанови про накладення на такого боржника штрафу. 
Судом встановлено, що в оскаржуваній постанові від 31.03.2020 про закінчення виконавчого провадження ВП №61287356 з примусового виконання виконавчого листа №826/11380/18, відповідач зазначає про те, що до відділу надійшов лист Міністерства внутрішніх справ України щодо закінчення виконавчого провадження від 10.03.2020 № 12/6-694 у зв`язку з фактичним виконанням рішення суду. До зазначеного листа додано висновок про відмову у призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у зв`язку з встановленням II групи інвалідності відповідно до пункту 9 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року № 850.
Так, пунктом 5 резолютивної частини постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 07.11.2019 у справі № 826/11380/18 судом було зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України, розглянути матеріали про призначення одноразової грошової допомоги позивачу у зв`язку з встановленням II групи інвалідності відповідно до пункту 9 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року № 850 та прийняти відповідне рішення.
В мотивувальній частині рішення вказано що відповідно до положень КАС України, адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади, перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади. Адміністративний суд у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень та виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.
З огляду на встановлені фактичні обставини справи, з метою захисту прав та інтересів позивача та враховуючи, що прийняття рішення про призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності, Законом № 565-ХІІ та Порядком № 850 віднесено до компетенції Міністерства внутрішніх справ України, яким не було прийнято відповідного рішення у розумінні вимог законодавства, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 необхідно задовольнити частково, а саме: визнати протиправною бездіяльність Міністерства внутрішніх справи України щодо неприйняття рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності відповідно до Порядку № 850 та зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України розглянути матеріали про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності відповідно до пункту 9 Порядку № 850 та прийняти відповідне рішення. У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.
Оскільки пункт 9 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затв. постановою КМУ від 21.10.2015 року № 850 передбачає, що МВС в місячний строк після надходження відповідних документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги, тобто передбачає альтернативу для органу МВС при прийнятті рішення, у державного виконавця були відсутні підстави для висновку про те, що рішення суду не виконане, враховуючи частину судового рішення, яка підлягала примусовому виконанню та передбачала саме прийняття рішення, без чіткого встановлення якого саме рішення - про призначення або про відмову.
Таким чином, твердження позивача про те, що повне виконання рішення полягає саме в нарахуванні та виплаті Міністерством внутрішніх справ України відповідної одноразової грошової допомоги на користь позивача, оскільки зі змісту судового рішення та виконавчого листа, на підставі та на виконання яких відкрито ВП № 61287356 вбачається, що Міністерство внутрішніх справ України було зобов`язано, саме розглянути матеріали про призначення одноразової грошової допомоги позивачу та прийняти відповідне рішення, а не нарахувати та виплатити таку матеріальну допомогу.
Питання, пов`язані з виникненням труднощів з виконання судового рішення чи його незрозумілістю, зокрема, вирішуються шляхом роз`яснення або встановлення способу виконання рішення суду.
Суд зазначає, що державний виконавець з огляду на свій правовий статус не може під час примусового виконання судового рішення давати правову оцінку змісту (суті) рішень суб`єкта владних повноважень, які прийняті останніми на виконання рішення суду, як критерію/умови належного виконання боржником судового рішення (щодо якого відкрито виконавче провадження).
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №805/2174/17-а.
Оскільки виконавчий лист містив вимоги лише про розгляд заяви, а не про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю, постанова про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII прийнята державним виконавцем в межах повноважень та на підставі Закону.
Суд наголошує, що примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження», і суд не вправі зобов`язувати відповідача виконати рішення суду, яке набрало законної сили, шляхом ухвалення іншого рішення.
Враховуючи викладене, за результатом розгляду спору суд вважає правомірними дії державного виконавця щодо закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» та винесення оскаржуваної постанови.
Переглянувши судове рішення в межах апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які були б підставою для скасування судового рішення, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом першої інстанції обставинами, наявними в матеріалах справи доказами та нормами права, зазначеними в мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду. 
Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,  -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.06.2020 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Міністерство внутрішніх справ України, Департамент фінансово-облікової політики Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправною та скасування постанови - залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.06.2020 - залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач:                                                                        В. В. Кузьменко 

Судді:                                                                                           Я. М. Василенко

          О. І. Шурко

Повний текст постанови виготовлено 18.09.2020