Єдиний унікальний номер справи 359/8186/19  
Провадження №22-ц/824/6187/2020

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
09 липня 2020 року                                                                                           м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді   Журби С.О., 
суддів                         Писаної Т.О., Приходька К.П., 
за участю секретаря            Тімуш Д.І.
розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 31 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,
 
В С Т А Н О В И В:
 
У  вересні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом, який обґрунтовував наступним:
В шлюбі сторін народився син ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Сімейне життя не склалося і 19.03.2010 року рішенням суду шлюб було розірвано. Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11.11.2015 року з батька дитини присуджено до стягнення на утримання сина аліменти у розмірі 500 грн. на місяць, але не менше ніж 30% мінімального прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. З часу ухвалення рішення суду про стягнення аліментів розмір витрат на утримання сина значно виріс. Крім цього, батько дитини ухиляється від сплати аліментів, сплачує їх нерегулярно та має заборгованість. Позивач працює, але отримує мінімальну заробітну плату, розмір якої не вистачає на всі необхідні витрати, пов`язані з утриманням та вихованням дитини. На підставі наведеного просила змінити спосіб стягнення аліментів, встановлений рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11.11.2015 року, та присудити до стягнення аліменти на утримання сина у розмірі ј частки усіх видів доходів відповідача щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту подачі позовної заяви та до досягнення дитиною повноліття.
Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 31 січня 2020 року позов задоволений. 
Не погоджуючись із рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неправильне тлумачення та застосування норм матеріального права, неналежне з`ясування обставин, які мають значення для вирішення справи. Вказує на те, що зміна способу сплати аліментів може призвести до скрутного матеріального становища апелянта та його родини. Судом не звернута увага на наявні в матеріалах справи медичні довідки апелянта, який потребує постійного лікування та відповідних витрат на це. Висновок суду про те, що відповідач не позбавлений можливості працювати, є необґрунтованим та помилковим. Судом не звернуто увагу на сімейний стан відповідача, який одружений, має на своєму утриманні двох малолітніх дітей і дружину, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Помилковим є й висновок суду стосовно того, що батьки відповідача, які є непрацездатними особами похилого віку, не потребують матеріальної допомоги. Крім того судом не перевірявся матеріальний стан позивача по справі, у справі відсутні докази погіршення її матеріального стану, здоров`я, або інших обставин, що є підставою для збільшення розміру аліментів шляхом зміни способу їх стягнення. При цьому погіршення матеріального стану відповідача також не було враховано. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову, а саме про збільшення розміру аліментів на утримання сина ОСОБА_3 з 500,00 грн. щомісячно до 1150 грн. щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечує доводи апелянта, вважає їх безпідставними та необґрунтованими, а рішення суду - законним і обґрунтованим. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. 
Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що наведеним вимогам оскаржуване рішення в повній мірі не відповідає.
Заявляючи позовні вимоги про зміну розміру аліментів, позивач обґрунтував їх положенням ч.1 ст.192 Сімейного кодексу України.
У відповідності до ч.1 ст.192 Сімейного Кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. 
З аналізу наведеної норми вбачається, що після того, як суд вирішив питання про розмір аліментів, вони можуть бути змінені лише за умови доведення в судовому порядку наявності певних обставин, а саме: зміни матеріального або сімейного стану сторін; їх стану здоров`я; інших змін, прямо передбачених Сімейним кодексом України.
Приписами ст. 12 ЦПК України встановлений принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів  міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення  для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази  подаються сторонами та іншими особами,  які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.
Заявляючи про необхідність зміни встановленого судом розміру аліментів, позивач тим не менш належним чином не обґрунтувала та не підтвердила належними доказами факт зміни обставин, які мали місце за період з часу встановлення судом розміру аліментів до звернення до суду з даним позовом. Не було надано до суду і належних доказів з приводу фактичного збільшення потреб на матеріальне забезпечення дитини у зв`язку з її станом здоров`я, необхідністю лікування, тощо. За таких умов вказані твердження залишились недоведеними і не можуть бути прийняті судом. 
Не підлягає до задоволення про зміну розміру аліментів у зв`язку з тим, що з часу їх встановлення було збільшено мінімальний гарантований їх розмір. Відповідно до ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Саме задля досягнення такої мети державою й був встановлений мінімальний розмір грошового утримання, який має бути забезпечений дитині відповідного віку. Враховуючи зазначене, отримувати такий мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом. Разом з тим, законодавче збільшення розміру такого гарантованого мінімуму має застосовуватися в силу положень закону і не є підставою для ухвалення нового судового рішення про збільшення розміру аліментів, як і не може бути підставою для відмови в перерахунку розміру аліментів (правова позиція Верховного суду, викладена в постановах від 12.09.2018 року № 459/2181/17 та від 20.06.2019 року № 632/580/17). Посилання позивача на положення ч.2 ст. 182 Сімейного Кодексу України, які врегульовують мінімальний гарантований розмір утримання на одну дитину, не можуть бути підставою для ухвалення рішення про зміну встановленого судом розміру аліментів, оскільки такі гарантовані обмеження встановлені законодавством, застосовуються саме на стадії виконання судового рішення, а механізм застосування такої гарантії полягає в тому, що незалежно від розміру аліментів, які встановлені рішенням суду, їх фактичний розмір не може бути меншими ніж 50 %  прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, для чого ухвалення додаткового рішення з цього приводу не потребується. Велика Палата Верховного Суд у своїй постанові від 04 березня 2020 року у справі № 682/3112/18, провадження № 14-580цс19, зазначила, що зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України, але є підставою для зміни мінімального розміру аліментів, зазначених у виконавчому листі у процедурі виконання та стягнення аліментів, та враховується під час визначення фактичної суми аліментів або заборгованості. Необхідно зауважити, що Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII частину першу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі, не нижчому передбаченого СК України мінімального гарантованого розміру навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів в іншому розмірі. 
Незважаючи на вищевикладене, тим не менш позов підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне:
Відповідно до положень ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі. У разі визнання відповідачем позову, суд за наявністю для цього законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Підставою для відмови у прийнятті визнання позову відповідачем є лише факт невідповідності такої вказаної вимоги закону або порушення ним прав, свобод чи інтересів інших осіб. 
В ході розгляду справи ОСОБА_1 частково визнав позов та не заперечував проти збільшення розміру аліментів до 1150 гривень щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили й до досягнення дитиною повноліття. Зважаючи на те, що таке визнання позову не суперечить вимогам закону та не порушує прав третіх осіб, передбачені законом підстави для його відхилення відсутні, що в свою чергу обумовлює можливість часткового задоволення позову. 
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
У відповідності до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення серед іншого є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд
     П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.  
Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 31 січня 2020 року скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення. 
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задовольнити частково. 
Змінити спосіб стягнення аліментів, що стягувалися з   ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на підставі рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 листопада 2015 року на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 500 гривень щомісячно, але не менше 30% мінімального прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня набрання судовим рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття до 1150 гривень щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючі з дня набрання рішенням суду законної сили до досягнення дитиною повноліття.  
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий                                                                                                С.О. Журба

Судді                                                                                                            Т.О. Писана 

                                                                                                                      К.П. Приходько