Постанова 
Іменем України 
 
30 червня 2020 року
м. Київ
справа № 677/872/16-ц
провадження № 61-10689св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Яремка В. В. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Погрібного С. О.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , 
відповідачі: Красилівська міська рада Хмельницької області, ОСОБА_2 , 
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Хмельницької області від 27 грудня 2017 року у складі колегії суддів: Костенка А. М., Гринчука Р. С., Грох Л. М.,
ВСТАНОВИВ:
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог та рішень судів
У червні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Красилівської міської ради Хмельницької області, ОСОБА_2 про визнання рішення та свідоцтва про право власності на нерухоме майно недійсними.
На обґрунтування позовних вимог позивач посилався на такі обставини. Він є власником 1/2 частки житлового будинку із належними до нього господарськими будівлями, а також призначеної для їх обслуговування земельної ділянки, площею 0,0552 га, на АДРЕСА_1 . Поруч із в`їздом до його земельної ділянки ОСОБА_2 самовільно побудував гараж з порушенням будівельних норм, оскільки між будівлями не дотримано протипожежної відстані. Красилівською міською радою прийнято рішення про прийняття спірного гаража в експлуатацію та оформлено право власності на ОСОБА_2 , чим порушено права та законні інтереси позивача. 
У зв`язку з наведеним позивач просив суд визнати недійсними пункт 3 рішення виконавчого комітету Красилівської міської ради Хмельницької області від 23 лютого 2012 року № 712 «Про затвердження актів про прийняття в експлуатацію гаражів» про затвердження ОСОБА_2 акта про прийняття в експлуатацію гаража на АДРЕСА_2 , загальною площею 27,4 кв. м, та оформлення права власності на нього за встановленою формою, а також свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1, видане Красилівською міською радою ОСОБА_2 на зазначений гараж.
Рішенням Красилівського районного суду Хмельницької області від 03 листопада 2017 року позовні вимоги задоволено. 
Визнано недійсним пункт 3 рішення виконавчого комітету Красилівської міської ради Хмельницької області від 23 лютого 2012 року № 712 «Про затвердження актів про прийняття в експлуатацію гаражів» стосовно затвердження ОСОБА_2 акта про прийняття в експлуатацію гаража на АДРЕСА_2 , загальною площею 27,4 кв. м, та оформлення права власності на нього за встановленою формою.
Визнано недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1, видане Красилівською міською радою ОСОБА_2 на гараж, загальною площею 27,4 кв. м, розташований на АДРЕСА_2 . 
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що спірний гараж є самочинним будівництвом, оскільки він не приймався до експлуатації у встановленому законом порядку уповноваженим на те органом, перевірка його відповідності проєктній документації, державним будівельним нормам і правилам у встановленому законом порядку не проводилась, рішення щодо можливості його безпечної експлуатації у тому вигляді, у якому він знаходяться на цей час, уповноваженими органами не приймалось, у зв`язку з чим Красилівська міська рада не мала права видавати свідоцтво про право власності на нерухоме майно, яке у встановленому законом порядку не було прийнято в експлуатацію.
Постановою Апеляційного суду Хмельницької області від 27 грудня 2017 року рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 03 листопада 2017 року скасовано, ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про відмову в задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив з того, що обидві будівлі були самочинним будівництвом, гараж позивача побудований пізніше спірного гаража відповідача, тому немає підстав вважати, що розташування будівлі спірного гаража порушує права позивача, адже саме забудовник гаража, який належить позивачу, здійснив будівництво після будівництва спірного приміщення і саме дії забудовника гаража на АДРЕСА_1 призвело до такого розташування цих споруд, а не дії відповідача.
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги і позиції інших учасників
У січні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати постанову Апеляційного суду Хмельницької області від 27 грудня 2017 року, рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 03 листопада 2017 року залишити в силі.
Касаційна скарга мотивована тим, що гараж відповідача є самочинним будівництвом, побудований без належного дозволу та без затвердженого проєкта, без відведення земельної ділянки під його будівництво та з істотним порушенням вимог державних будівельних норм, що свідчить про порушення його права на безпечні умови проживання.
У травні 2018 року на адресу Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу від  ОСОБА_2 , в якому він просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного суду - без змін.
У травні 2018 року на адресу Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу від Красилівської міської ради Хмельницької області, в якому відповідач просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного суду - без змін.
У травні 2018 року на адресу Верховного Суду надійшло заперечення на відзиви від  ОСОБА_1 , у якому він зазначив, що відзиви є безпідставними, необґрунтованим та не відповідають дійсним обставинам справи.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 02 квітня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція Верховного Суду
Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-ІХ) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом (08 лютого 2020 року).
Касаційна скарга у цій справі подана у січні2018 року, тому вона підлягає розгляду в порядку, що діяв до набрання чинності Законом № 460-ІХ.
Відповідно до частини першої статті 401 ЦПК України попередній розгляд справи проводиться у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (тут і далі - у редакції до набрання чинності Законом № 460-IX) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та відзиву на неї, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою та підлягає залишенню без задоволення з огляду на таке.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Суди встановили, що ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 05 вересня 2009 року на праві спільної часткової власності став власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_4 , яка складалась з трьох житлових кімнат, кухні, коридорів. Іншим співвласником 1/2 частини квартири з 05 вересня 2008 року є ОСОБА_3 .
Попередніми власниками квартири на земельній ділянці біля будинку самочинно без відповідної дозвільної документації у 1985 році побудовано хлів та літню кухню, а у 1986 році - гараж, право власності на які забудовниками не було оформлено у встановленому законом порядку.
Рішенням виконавчого комітету Красилівської міської ради від 16 червня 2009 року № 1236 вирішено визнати право оформити документацію з наступним узаконенням ОСОБА_1 та ОСОБА_3 добудови літньої кухні, гаража, сараю на земельній ділянці на АДРЕСА_1 .
23 червня 2009 року на підставі вказаного рішення до Державного реєстру прав власності на нерухоме майно внесено відомості про наявність на АДРЕСА_1 об`єктів нерухомості у вигляді хліва, літньої кухні, гаража. У витязі з реєстру зазначено, що вказані об`єкти узаконені відповідно до рішення виконавчого комітету Красилівської міської ради від 16 червня 2009 року № 1236.
01 грудня 2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладений договір про порядок користування квартирою АДРЕСА_4 . Порядок користування допоміжними приміщеннями, а саме: хлівом, літньою кухнею, гаражем, між сторонами не був визначений.
На підставі державного акта на право власності на земельну ділянку від 04 серпня 2011 року ОСОБА_1 є власником земельної ділянки, площею 0,0552 га, на АДРЕСА_1 .
ОСОБА_2 проживає в квартирі АДРЕСА_5 .
Встановлено, що до 02 квітня 2014 року земельна ділянка на АДРЕСА_6 перебувала у постійному користуванні Красилівського ремонтно-транспортного підприємства.
У 1985 році з дозволу Красилівського ремонтно-транспортного підприємства без відповідних дозвільних документів на цій земельній ділянці іншою особою було здійснено будівництво гаража, розміром 6х4 м, який потім перейшов у користування ОСОБА_2 .
Рішенням виконавчого комітету Красилівської міської ради від 13 лютого 1990 року постановлено громадянину ОСОБА_2 оформити документацію на будівництво гаража, розміром 6х4 м, збудованого з дозволу адміністрації Красилівського ремонтно-транспортного підприємства на АДРЕСА_8 . Зобов`язано забудовника одержати в технічному бюро необхідну документацію до 13 березня 1990 року.
Згідно з актом комісії, утвореної рішенням Красилівського міськвиконкому, про прийняття в експлуатацію гаража на АДРЕСА_2 24 листопада 2011 року (до зміни адреси АДРЕСА_6 ) встановлено, що на гараж оформлено відповідну документацію, гараж побудовано на виділеній земельній ділянці, розмір 6,74х5.05 м, загальною площею 27,4 кв. м, забудовник ОСОБА_2 .
Рішенням виконавчого комітету Красилівської міської ради від 23 лютого 2012 року № 712 затверджено цей акт про прийняття в експлуатацію та оформлення права власності за встановленою формою ОСОБА_2 на гараж на АДРЕСА_2 , площею 27,4 кв. м, ОСОБА_2 видано свідоцтво про право власності на зазначений гараж.
Земельні ділянки на АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 є суміжними.
За висновком експертного дослідження, виконаного на замовлення позивача, відстань від будівлі гаража на АДРЕСА_1 до нежитлової будівлі відповідача, розміром 6,8х5,1 м, що знаходиться на землях загального користування, становить 4,2 м та не відповідає мінімальній протипожежній відстані, яка згідно з державними будівельними нормами і правилами становить 6,4 м.
Відповідно до норм статей 3, 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном.
Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України об`єкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однієї із наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; відсутній належний дозвіл на будівництво; відсутній належним чином затверджений проєкт; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції, встановивши, що спірний гараж відповідача побудовано у 1985 році, а гараж позивача побудовано у 1986 році після будівництва спірного гаража попередніми власниками, урахувавши, що обидва гаража були самочинним будівництвом, дійшов обґрунтованого висновку про те, що права позивача через недотримання між будівлями гаражів сторін протипожежних відстаней відповідачем не порушено, оскільки обидві будівлі побудовано без відповідних дозвільних документів, така відстань між будівлями виникла не з вини відповідача, а саме під час здійснення будівництва гаража позивача забудовником вже після побудови спірного гаража відповідача і саме на забудовнику гаража позивача лежав обов`язок щодо дотримання належних відстаней між приміщеннями.
Тому підстав для задоволення позову немає.
З таким висновком погоджується Верховний Суд, тому відхиляє доводи касаційної скарги про неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Доводи касаційної скарги не спростовують правильність рішення суду апеляційної скарги, яким надано належну оцінку всім обставинам справи, а зводяться до власного тлумачення норм матеріального права та до переоцінки доказів, що відповідно до частини першої статі 400 ЦПК України не належить до компетенції суду касаційної інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) рішення від 10 лютого 2010 року).
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
З огляду на те, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки у цій справі оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, то розподілу судових витрат Верховний Суд не здійснює.
Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Апеляційного суду Хмельницької області від 27 грудня 2017 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                             В. В. Яремко
 
                                                                                                                        А. С. Олійник
 
                                                                                                                        С. О. Погрібний