УХВАЛА
Іменем України
10 вересня 2020 року
м. Київ
справа № 204/3473/17
провадження № 61-11472ск20
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., 
Червинської М. Є.,
розглянув касаційну скаргу      ОСОБА_1 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 серпня 
2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 16 червня 
2020 року в справі за позовом акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , акціонерного товариства закритого типу «Науково-виробниче об`єднання «Созидатель» про стягнення заборгованості за кредитним договором, за зустрічним позовом    ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа - акціонерне товариство закритого типу «Науково-виробниче об`єднання «Созидатель», про припинення зобов`язання за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:
У червні 2017 року акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі - АТ «Альфа-Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , акціонерного товариства закритого типу «Науково-виробниче об`єднання «Созидатель» 
(далі - АТ ЗТ «Науково-виробниче об`єднання «Созидатель») про стягнення заборгованості за кредитним договором.
На обґрунтування позову зазначало, що 29 вересня 2006 року між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту № 09.2/325-6, відповідно до умов якого останній отримав у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у розмірі 44 250,00 доларів США. Банк свої зобов`язання за договором виконав, надавши грошові кошти позичальнику. 
У порушення умов договору, позичальник ОСОБА_1 свої зобов`язання належним чином не виконував, у результаті чого станом на 22 лютого 2017 року має прострочену заборгованість, а саме: сума заборгованості за кредитом - 
16 206,66 доларів США, заборгованість за відсотками - 6 568,67 доларів США. 
На забезпечення виконання зобов`язань позичальника ОСОБА_1 , що випливають із договору, відповідно до статті 553 ЦК України, 29 вересня 
2006 року між банком та АТ ЗТ «Науково-виробниче об`єднання «Созидатель» було укладено договір поруки б/н, відповідно до умов якого товариство поручилося за виконання позичальником обов`язків, що виникли на підставі основного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому. Відповідно до умов договору поруки, поручитель відповідає перед банком у тому ж обсязі, що і боржник. 
На виконання умов кредитного договору позичальнику та поручителю була направлена вимога про усунення порушень, але на дату подання позовної заяви повідомлення-вимога не виконана. 
Ураховуючи наведене, акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - 
АТ «Укрсоцбанк») просило суд стягнути солідарно з ОСОБА_1 та 
АТ ЗТ «Науково-виробниче об`єднання «Созидатель» на користь АТ «Укрсоцбанк» заборгованість у розмірі 22 775,33 доларів США, з яких: сума заборгованості за кредитом - 16 206,66 доларів США, заборгованість за відсотками - 
6 568,67 доларів США, а також судові витрати у справі.
У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до АТ «Альфа-Банк», третя особа - АТ ЗТ «Науково-виробниче об`єднання «Созидатель», про припинення зобов`язання за кредитним договором.
На обґрунтування позову зазначав, що з наданого банком розрахунку заборгованості вбачається, що він допустив неналежне виконання своїх обов`язків, передбачених пунктами 3.3.8-3.3.9 кредитного договору, оскільки 
з 10 лютого 2009 року не сплатив кредит та проценти за користування ним відповідно до умов договору. Крім того, протягом наступних 90 календарних днів він також не виконав зобов`язання за договором. Таким чином, керуючись положеннями пунктів 4.5., 7.4. кредитного договору та фактом неналежного виконання позичальником умов кредитного договору протягом 90 днів, вважав, що строк виконання зобов`язання за кредитним договором було змінено. 
Керуючись положеннями пунктів 4.4. кредитного договору та фактом не підписання додаткових угод до кредитного договору та договору іпотеки вважав, що строк виконання зобов`язання за кредитним договором було змінено з 28 вересня 2021 року на 19 червня 2009 року. Вважав, що після настання факту не підписання додаткових угод до кредитного договору та договору іпотеки кредитний договір припинив свою дію, а банк втратив можливість нарахування та стягнення з нього відсотків за кредитним договором. 
Станом на 19 червня 2009 року він сплатив 11 801,36 доларів США за тілом кредиту та 13 985,86 доларів США за відсотками. Таким чином, станом 
на 19 червня 2009 року його заборгованість перед банком склала 
32 448,64 доларів США за тілом кредиту та 267,73 доларів США за відсотками. 
Після 19 червня 2009 року згідно довідки банку від 18 липня 2017 року 
№ 10.1-186/96-10703 ним було сплачено 34 873,24 доларів США. З огляду на те, що банк не мав права за вказаний період нараховувати відсотки, сплачені ним кошти повинні були бути зараховані у рахунок погашення заборгованості за тілом кредиту та нарахованим до 19 червня 2009 року відсоткам. Вважав, що його зобов`язання за кредитним договором перед АТ «Укрсоцбанк» є припиненими шляхом повного виконання. Наслідком припинення зобов`язань за кредитним договором є припинення додаткових зобов`язань, передбачених договором іпотеки майнових прав на незавершену будівництвом квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , будівельна адреса забудовника: АДРЕСА_1 , будівельний АДРЕСА_1 . 
Вказував, що при виконанні зобов`язань за кредитним договором ним було здійснено переплату в розмірі 2 156,87 доларів США, оскільки вказані кошти були сплачені ним після припинення дії кредитного договору та повного виконання зобов`язань за цим договором. 
Ураховуючи викладене, просив визнати припиненими його зобов`язання перед АТ «Укрсоцбанк» за кредитним договором від 29 вересня 2006 року
№ 09.2/325-6 та договором іпотеки майнових прав на незавершену будівництвом квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , будівельна адреса забудовника: АДРЕСА_1 , будівельний АДРЕСА_1 , а також 
стягнути з ПАТ «Укрсоцбанк» на свою користь надлишково сплачені грошові кошти за кредитним договором від 29 вересня 2006 року № 09.2/325-6 у 
розмірі 2 156,87 доларів США.
Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська 
від 16 серпня 2019 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 16 червня 2020 року, в задоволенні первісних позовних вимог АТ «Альфа-Банк» відмовлено. У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
29 липня 2020 року до Верховного Суду подано касаційну скаргу     ОСОБА_1 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська 
від 16 серпня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду 
від 16 червня 2020 року.
Рішення судів першої та апеляційної інстанцій оскаржуються в частині припинення зобов`язання за кредитним договором, у іншій частині рішення судів першої та апеляційної інстанцій не оскаржуються, а тому касаційним судом не переглядаються. 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-ІХ). 
За таких обставин розгляд касаційної скарги     ОСОБА_1 здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону № 460-ІХ.
Відповідно до частини першої статті 394 ЦПК України одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
За змістом пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).
Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою з таких підстав.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною першою статті 509, статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частини перша та друга статті 598 ЦК України).
Відповідно до статті 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, встановивши, що належних доказів на підтвердження того, що заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором повністю погашена, а також доказів на підтвердження сплати банку надлишкової суми за кредитним договором заявником не надано, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні зустрічних позовних вимог.
Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі № 225/2073/15-ц.
Враховуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновку про необґрунтованість касаційної скарги    ОСОБА_1 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 серпня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 16 червня 2020 року в частині позову   ОСОБА_1 щодо припинення зобов`язання за кредитним договором та відмову у відкритті касаційного провадження у даній справі на підставі пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України, оскільки Верховний Суд у постанові від 27 травня 
2020 року у справі № 225/2073/15-ц уже викладав висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку.
Керуючись частиною першою, пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ :
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою      ОСОБА_1 на рішення Красногвардійського районного суду 
м. Дніпропетровська від 16 серпня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 16 червня 2020 року в справі за позовом     ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа - акціонерне товариство закритого типу «Науково-виробниче об`єднання «Созидатель», про припинення зобов`язання за кредитним договором відмовити. 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                     В. М. Коротун
 
С. Ю. Бурлаков
 
М. Є. Червинська