Справа № 758/16315/19	 	 	 	Головуючий у 1 інстанції  Отвіновський П.Л.	
Провадження № 33/824/1074/2020	 	 	 	Доповідач у 2 інстанції  Семенцов Ю.В.	

                                                                     
 
                                      КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
            ___________________________________________________________________
 
                                                          П О С Т А Н О В А
                                                            іменем України
 
25 червня 2020 року                                                                        м. Київ 
 
Суддя Київського апеляційного суду Семенцов Ю.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , на постанову судді Подільського районного суду м. Києва від 20 січня 2020 року, якою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,                              та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 (шестисот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень,                                   з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, -
                                                         В С Т А Н О В И В:
Згідно постанови, 14 грудня 2019 року о 05 год. 50 хв. в м. Києві на проспекті Правди, 45 ОСОБА_1 керував автомобілем "Сітроен" д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: зіниці очей, що не реагують на світло, порушення мови, тремтіння пальців рук. Від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння ОСОБА_1 відмовився в присутності двох свідків, чим порушив  вимоги п. 2.5 ПДР України, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1                              ст. 130 КУпАП.
Постановою судді Подільського районного суду м. Києва від 20 січня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1                                   ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі                          600 (шестисот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить                              10200 грн., з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.
Не погоджуючись з даною постановою,  ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу,                          в якій просить постанову скасувати, а провадження закрити. Вважає, що постанова винесена з порушенням норм закону, без врахування всіх обставин справи, а викладені обставини не відповідають доказам. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що він працює водієм таксі «BOLT», під час своєї зміни, на яку він заступив о 19:00 год. 13.12.2019 року та одного з перевезень, його зупинили працівники поліції, за підозрою начебто не пристебнутого ременя безпеки, після чого звинуватили у вживанні алкоголю чи наркотиків, він заперечив дані звинувачення, пасажири які перебували в його автомобілі також зазначили що водій тверезий, після чого працівники поліції його відпустили. Через деякий час ці ж працівники поліції знову його зупинили, зазначивши, що розмова була не закінчена, на що він повідомив, що готовий проходити відповідний огляд на місці зупинки у присутності свідків відповідно до закону. Однак працівники поліції вказали що будуть направляти його на огляд на стан наркотичного сп`яніння в заклад охорони здоров`я, на що він в присутності свідків він відмовився від проходження огляду в лікарні, так як працює і не може втрачати замовлення. Після складання відповідного протоколу, працівники поліції його відпустили. Судом першої інстанції не взято до уваги відсутність направлення на огляд водія в матеріалах справи, окрім того, працівниками поліції не було відсторонено його від керування автомобілем, окрім того всі зазначені дані про час вчинення правопорушення не співпадають із графіком фактично здійснених перевезень. Також вважає, що відеозапис містить лише окремі епізоди, а тому інформація, що міститься на них не може вважатися об`єктивною, достовірною та допустимою.
Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1 - особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, та його захисника - адвоката Шубенка О.М., які підтримали апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга                          не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Висновок суду про доведеність вини  ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи і є обґрунтованим.
Такий висновок підтверджується оціненими в сукупності місцевим судом доказами щодо всіх обставин справи, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення, письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , відеозаписом з боді-камер.
При призначенні  ОСОБА_1  адміністративного стягнення місцевий суд, дотримуючись вимог статті 33 КУпАП, врахував характер вчиненого ним правопорушення, обставини його вчинення, особу винного, відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують відповідальність, та наклав на  ОСОБА_1  адміністративне стягнення в межах, встановлених санкцією частини 1 статті 130 КУпАП.
Вважаю, що накладене місцевим судом адміністративне стягнення на ОСОБА_1  у виді штрафу в розмірі 600 (шестисот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить  10200 (десять тисяч двісті) гривень, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, є достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових правопорушень.
Отже, місцевий суд відповідно до ст. 280 КУпАП з`ясував всі обставини, що підлягають при розгляді даної справи щодо  ОСОБА_1 , який вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що судом не забезпечено всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи, є надуманими, оскільки не ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.
Порядок проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції визначений ст. 266 КУпАП, «Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від 17.12.2008 року, та регулюється «Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 09.11.2015 року.
Згідно ч. 2, ч. 3, ч. 5 ст. 266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків. У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції працівником поліції або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. 
Відповідно до ч. 3, ч. 4 «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від 17.12.2008 року, який визначає процедуру направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, огляд проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ і Держспоживстандартом; огляд на місці зупинки транспортного засобу проводиться у присутності двох свідків. 
Згідно п. 6 розділу I, п. 6 розділу II «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 09.11.2015 року, огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ і Держспоживстандартом; огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу проводиться у присутності двох свідків. 
Відповідно до п. 7 розділу I «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 09.11.2015 року, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 КУпАП. У разі відсторонення особи від керування транспортним засобом, можливість керування цим транспортним засобом, надається уповноваженій нею особі, яка має посвідчення водія відповідної категорії та може бути допущена до керування транспортним засобом.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП.
Апеляційним судом з метою перевірки доводів апеляційної скарги неодноразово викликалися свідки  ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а також працівники поліції                       ОСОБА_4 , який складав протокол про адміністративне правопорушення та                  ОСОБА_5 , який відбирав пояснення у свідків, однак свідки та працівник поліції ОСОБА_5 , які були повідомлені належним чином про місце та час апеляційного перегляду справи, в судове засідання не з`явилися, пояснення не надали.
Працівник поліції ОСОБА_4 в судовому засіданні 09.04.2020 року пояснив, що 14.12.2019 року було зупинено водія ОСОБА_1 , який порушив п. 2.3 (в) ПДР, а саме не був пристебнутий ременем безпеки. В ході спілкування з водієм у нього було виявлено ознаки наркотичного сп`яніння, від проходження огляду в закладі охорони здоров`я водій відмовився, після чого на нього було складено протокол про адміністративне правопорушення. Також пояснив, що невідповідність часу вчинення правопорушення, зазначеного в протоколі 05 год. 50 хв. до зазначеного часу складання протоколу                      02 год. 58 хв. та часу зазначеного на боді-камері є суто механічною опискою та зазначив, що правопорушення водієм ОСОБА_1 було вчинено близько другої години ночі.
Згідно п. 12 розділу II «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 09.11.2015 року, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції (тобто ознаками наркотичного сп`яніння), поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.
Отже, виходячи із зазначених норм, огляд на стан наркотичного сп`яніння здійснюється лише у лікаря-нарколога в закладі охорони здоров`я, куди поліцейський забезпечує доставку особи, яка має ознаки наркотичного сп`яніння. А тому огляд на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціальних технічних засобів не передбачений «Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».
Безпідставними є і доводи в апеляційній скарзі про порушення процедури огляду, оскільки направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, форма якого наведена в додатку 1 до Інструкції, не складалося.
Вказана форма заповнюється у випадку направлення водія на огляд до закладу охорони здоров`я. Оскільки ОСОБА_1 відмовився проходити огляд в закладі охорони здоров`я, до якого законом не передбачене його примусове доставляння, то підстав для складання направлення у працівників поліції не було.
Окрім того, в протоколі про адміністративне правопорушення у графі пояснення особи ОСОБА_1 зазначив, що він залишає автомобіль за місцем зупинки, що свідчить про застосування до нього такого заходу забезпечення провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбаченого ст. 266 КУпАП, як відсторонення від керування транспортним засобом. Посилання ОСОБА_1 на ту обставину, що після складання протоколу він продовжив працювати, що вбачається з його графіку перевезень, свідчить лише про безвідповідальне ставлення водія, оскільки він власноручно в протоколі зазначив, що автомобіль залишає за місцем зупинки.
Частина 2 ст. 30 Закону України «Про національну поліцію» визначає, що поліцейські можуть застосовувати превентивні заходи, до яких відповідно до                                 ст. 31 Закону віднесено застосування засобів відеозапису.
Отже, відеозапис віднесений ч. 1 ст. 251 КУпАП до джерел доказів. Таким чином, поліцейські, здійснюючи відеофіксацію правопорушення, діяли відповідно до вимог ч. 1 ст. 30 Закону України «Про національну поліцію» та положень КУпАП.
Посилання апелянта на недопустимість відеозапису з нагрудної камери як на неналежний доказ у зв`язку з тим, що вказаний запис є неповним є необґрунтованими, оскільки усі необхідні факти, які мають важливе значення при розгляді даної справи та                    з якими законодавство пов`язує настання відповідальності за вчинене правопорушення, чітко зафіксовані нагрудними камерами поліцейських та використані як доказ вчинення інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.
Крім того, ОСОБА_1 не був позбавлений можливості зазначити у протоколі про адміністративне правопорушення про свою незгоду з викладеними у протоколі фактичними обставинами або намір пройти огляд на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я. Однак зауважень чи заперечень щодо процедури складення протоколу та бажання пройти огляд на стан сп`ягніння, у відповідній графі протоколу про адміністративне правопорушення або в письмових поясненнях ОСОБА_1 не висловлював.
З аналізу диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП убачається, що факт відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння, вже сам по собі утворює склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянта щодо незаконності постанови судді місцевого суду та наявності підстав для закриття провадження в справі, в апеляційній скарзі не наведено.
Таким чином, доводи ОСОБА_1 , зазначені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи, постанова Подільського районного суду м. Києва від 20 січня 2020 року щодо  ОСОБА_1 відповідає вимогам закону, підстав для її скасування апеляційний суд не вбачає, у зв`язку з чим залишає постанову без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Керуючись ст. 294 КУпАП, -
 
                                          П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Подільського районного суду м. Києва від 20 січня 2020 року щодо  ОСОБА_1 - без змін.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

          Суддя 
      Київського апеляційного суду                                                              Ю.В.Семенцов