П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
19 серпня 2020  року                                                                                  м. Київ
                                                                                              Справа №759/14741/19
 
Резолютивна частина постанови оголошена 19 серпня 2020 року
Повний текст постанови складено 20 серпня 2020 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
                                   судді-доповідача   Стрижеуса А.М., 
                                   суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.
                                   секретаря: Довгополої А.В.

учасники справи:                 позивач          Акціонерне Товариство Комерційний Банк                                «ПриватБанк»
відповідачі    ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 
 
Справа №759/14741/19	 	 	
№ апеляційного провадження:22-ц/824/9264/2020	 	 	
Головуючий у суді першої інстанції:Миколаєць І.Ю.	 	
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Стрижеус А.М.	 	
розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приват Банк» на рішення Святошинського районного суду м. Києва, ухваленого суддею Миколаєць І.Ю. 23 січня 2020 року у справі за позовом Акціонерного Товариства комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-
 
В С Т А Н О В И В:
            12 серпня 2019 року позивач АТ КБ «Приват Банк» звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в якому просить суд стягнути з відповідача на користь банку заборгованість у розмірі 9022,50 доларів США за кредитним договором К2НСАN04180022 від 15 жовтня 2007 р., яка складається з заборгованості по відсоткам за користування кредитом у вищевказаному розмірі.
            В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що відповідач ОСОБА_3 звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим уклав з АТ КБ «ПриватБанк» кредитний договір К2НСАN04180022 від 15 жовтня 2007 р., згідно якого йому було надано кредит у розмірі 42720,48 доларів США на термін до 14.10.2013 р.
            В забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором К2НСАN04180022 від 15 жовтня 2007 р. між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідачами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 укладено договори поруки.
            У зв`язку з порушеними зобов`язаннями за кредитним договором відповідач станом на 25 червня 2019 року має заборгованість 212082,28 доларів США, з яких: 27778,37 доларів США - заборгованість за кредитом; 9022,50 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 2288,16 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 172993,25 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.    Оскільки законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, позивач на власний розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом, таким чином заборгованість до стягнення становить 9022,50 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом.
            Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 23 січня 2020 року у задоволені позовної заяви Акціонерного Товариства комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовлено.
            Не погоджуючись з рішенням суду, АТ КБ «Приват Банк» подано апеляційну скаргу, в якій позивач просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
            В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Дем`янюк В.П. проти доводів апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність та обґрунтованість.
            Позивач АТ КБ «Приват Банк» в судове засідання явку свого представника не забезпечив, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином (а.с.130), а тому колегія суддів вважає можливим розглянути справу за його відсутності та відсутності інших учасників справи, які також належним чином повідомлялися про день та час розгляду справи. 
            Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
            Розглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши обґрунтованість та законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд в складі колегії суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
            Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що на підтвердження своїх позовних вимог позивач АТ КБ «Приват Банк» надав: копію кредитного договору К2НСАN04180022 від 15 жовтня 2007 р., копії договорів поруки, розрахунок заборгованості за кредитним договором.
            На підтвердження своїх заперечень на позовні вимоги позивача відповідач ОСОБА_3 надав копію акта приймання - передачі автомобіля від 20.02.2008 року (а.с.67), укладеного між представниками позивача та відповідачем ОСОБА_3 , відповідно до якого автомобіль марки «GREAT WALL HOVER» реєстраційний номер НОМЕР_1 , придбаний за рахунок кредиту передається позивачу з дорученням передати його на реалізацію а отримані кошти направити на погашення заборгованості по кредитному договору.
            Крім того, з пояснень представника відповідача вбачається, що протягом 12 років банком утримується автомобіль відповідача ОСОБА_3 і не вирішується  питання щодо його повернення або реалізації та зарахування його вартості в погашення заборгованості.
            З матеріалів справи вбачається, що банком зазначена обставина не спростована і не вказано, яким чином банк розпорядився  забраним у ОСОБА_3 автомобілем, або будь яких підтверджень щодо місця знаходження зазначеного автомобіля та його стан на даний час, що колегія суддів розцінює, як визнання банком факту отримання автомобіля і подальше його утримання на свій розсуд, що призвело до позбавлення можливості  позивача довести належними та допустимими доказами дійсну заборгованість відповідача перед ним за кредитним договором.
         Колегія суддів вважає, що позивач, отримавши 20.02.2008 року автомобіль від відповідача, не повернувши його та залишивши у себе до  даного часу,  унеможливив з`ясування обставин щодо розміру заборгованості відповідача за вказаним кредитним договором.
            Крім того, згідно встановлених судом обставин та дослідження вказаних доказів, в розрахунку заборгованості за кредитним договором сума заборгованості по оплаті кредиту в сумі 27778,37 доларів США та заборгованості по відсоткам за користування кредитом в сумі 9022,50 доларів США визначена позивачем станом на 15 жовтня 2013 року, тобто, станом на наступний день після закінчення строку дії кредитного договору, відповідно з цього дня розраховується перебіг трирічного строку позовної давності, який закінчується 15 жовтня 2016 року.   В той же час з позовом позивач звернувся до суду 12.08.2019 року.
            Вказаний розрахунок заборгованості за кредитним договором містить помилки.
            Зокрема, в стовпчику «залишок поточної заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту)» станом на 08 жовтня 2008 року вказана сума 25636,01 долар США, а станом на 14 жовтня 2008 року ця сума з невідомих причин збільшилась до 27479,98 доларів США, що неможливо за жодних обставин. Відповідно це вплинуло на помилковість розрахунку заборгованості по відсоткам за користування кредитом, заявленого позивачем до стягнення. При цьому в розрахунку заборгованості за кредитним договором жодним чином не відображена вартість отриманого позивачем 20.08.2008 року автомобіля в рахунок погашення кредиту. Внаслідок цього склалась правова ситуація, коли кредитор отримав в натурі товар споживчого кредиту і не врахував його вартості при визначенні розміру заборгованості по кредиту.
            Згідно правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 03 квітня 2019 року в справі №221/5089/16-ц, якщо у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які підтверджують розмір нарахованих суми боргу, процентів та штрафних санкцій відповідачу, відсутні підстави для задоволення позову.
            Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
            Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
            Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
            Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
            За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
            Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).
            Відповідно до ч. 5 ст. 177 ЦПК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).
            Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.3, 4 ст.12 ЦПК України).
            Згідно частин 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
            Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, доведені.
 
Висновки суду щодо наявності підстав для відмови в задоволенні позовних вимог, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону, судом надано належну оцінку всім наданим матеріалам справи.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність, а тому не можуть бути прийняті до уваги.
Порушень норм матеріального та процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, апеляційний суд в складі колегії суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст.268, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд, -
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приват Банк» - залишити без задоволення.
Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 23 січня 2020  року  -  залишити без змін.
            Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів до Верховного Суду з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
 
Суддя-доповідач:                                         А.М. Стрижеус
 
Судді:                                                             Л.Д. Поливач
 
                                                                       О.І. Шкоріна