ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"28" вересня 2020 р.                        Справа№ 910/6457/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Корсака В.А.
суддів:            Євсікова О.О. 
          Алданової  С.О. 
 
за участю секретаря судового засідання: Костяк В.Д.
за участю представника(-ів): згідно протоколу судового засідання від 28.09.2020,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Комунального підприємства "Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Шевченківського району" м. Києва 
на рішення Господарського суду міста Києва від 13.07.2020 
у справі № 910/6457/20 (суддя Бондарчук В.В.)
за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування"
до Комунального підприємства "Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Шевченківського району" м. Києва
про стягнення 267 064,74 грн,

В С Т А Н О В И В:
Короткий зміст позовних вимог.
Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Арсенал Страхування"" (далі - ПрАТ "СК "Арсенал Страхування"", позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства "Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Шевченківського району" м. Києва (далі - КП ШЕУ Шевченківського району, відповідач) про стягнення 267 064,74 грн страхового відшкодування внаслідок пошкодження транспортного засобу під час дорожньо-транспортної пригоди.
Позовні вимоги ПрАТ "СК "Арсенал Страхування"" обґрунтовує виплатою потерпілій особі страхового відшкодування згідно договору добровільного страхування наземного транспорту №981/17-Т/Х/01 від 31.10.2017, внаслідок чого до позивача перейшло право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки, яким є відповідач, як роботодавець винної в ДТП особи.

Страхова компанія просить стягнути з відповідача відшкодування шкоди в розмірі 267 064,74 грн, що становить різницю між фактично понесеними витратами на відновлення транспортного засобу (367   064,74 грн) та страховим відшкодуванням, яке було виплачене страховою компанією винного у ДТП (100   000,00 грн у межах ліміту відповідальності страховика з урахуванням франшизи 0).

Матеріально - правовою підставою позову позивач обрав                                    ст.ст.  993,    1194,   1172 ЦК України    та ст. 27 Закону України «Про страхування». 

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.07.2020 позов задоволено. Стягнуто з Комунального підприємства "Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Шевченківського району" м. Києва на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування"" суму страхового відшкодування у розмірі 267   064 (двісті шістдесят сім тисяч шістдесят чотири) грн 74 коп та судовий збір у сумі 4     005 (чотири тисячі п`ять) грн 97 коп.

Рішення суду мотивовано тим, що особа, визнана винною у ДТП - водій ОСОБА_1 на момент ДТП та заподіяння шкоди працював у відповідача та здійснював покладені на нього трудові обов`язки, а тому відповідно до частини першої   статті 1172 ЦК України    відповідач повинен нести відповідальність за збитки в порядку статей   1172,   1194 ЦК України   у вигляді страхового відшкодування як роботодавець водія. 
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.
Не погодившись із прийнятим рішенням, 31.07.2019 Комунальне підприємство "Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Шевченківського району" м. Києва звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 13.07.2020 скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги      скаржник посилається      на те, що судом першої інстанції неповно досліджено обставини справи,      неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Зокрема, відповідач наголошує на порушення норм процесуального права з посиланням на те, що судом неправильно застосовано Закон №540-ІХ від 02.04.2020 в частині продовження судом строку на подачу відзиву.                    За ствердженням позивача, до закінчення карантину суди не можуть розглядати справи, в яких «зобов`язаний» учасник не вчинив процесуальної дії, яка від нього очікується, або не реалізував надані йому процесуальні права. 
Крім того, відповідач зазначив, що позивачем порушено п. 5.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожньо-транспортних засобів від 24.11.2003    № 142/5/2092, оскільки на огляд пошкодженого транспортного засобу відповідач не викликався, запрошень чи повідомлень не отримував, звіт не містить інформації про відсутність або присутність відповідача при огляді. 
Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної                    скарги по суті.
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.08.2020 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Корсак В.А. - головуючий суддя, судді - Євсіков О.О.,                       Алданова С.О.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.08.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства "Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Шевченківського району" м. Києва  на рішення Господарського суду міста Києва від 13.07.2020 у справі №910/6457/20.  Закінчено проведення підготовчих дій. Повідомлено учасників справи про призначення апеляційної скарги до розгляду на 28.09.2020 о 15:20 год. Роз`яснено учасникам справи право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі до 16.09.2020. Встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв та клопотань в письмовій формі до 16.09.2020. Доведено до відома учасників справи, що явка їх представників в судове засідання є необов`язковою. 
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.
Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просив скаргу відхилити, та оскаржене судове рішення залишити без змін, як правильне та обґрунтоване.

Явка представників сторін.
В судове засідання від 28.09.2020 представники учасників справи не з`явились. Про час та місце судового засідання сторони належним чином повідомлені у відповідності до ст.   120, 242 ГПК України, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази, зокрема поштові повідомлення за шрихкодовим ідентифікатором № 04116 32010966, № №04116 32010974, відповідно до яких ухвалу суду отримано завчасно - 27.08.2020 (відповідачем), 21.08.2020 (позивачем). 
Беручи до уваги те, що суд апеляційної інстанції не визнавав участь учасників справи обов`язковою, учасники належним чином повідомлені про дату та час судового засідання, враховуючи наявність достатніх у матеріалах справи доказів для вирішення даної справи, ураховуючи те, що від учасників справи не надходило будь-яких заяв чи клопотань, зокрема щодо відкладення розгляду справи, колегія суддів дійшла до висновку про можливість здійснення апеляційного перегляду оскарженого рішення за наявними матеріалами справи. 
Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.
Згідно із ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Статтею 129 Конституції України    та ч. 1    ст. 74 ГПК України     визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржене рішення у даній справі залишити без змін, виходячи з наступного. 

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.
31.10.2017 між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Арсенал Страхування"" (далі - страховик) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Промелектро-Харків" (далі - страхувальник) укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №981/17-Т/Х/01, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням наземним транспортним засобом Mercedes-Benz GLE 250, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Строк дії договору: з 01.11.2017 по 31.10.2018.

Як вбачається з матеріалів справи, 29.03.2018 о 10 год. 00 хв. в м. Києві по вул. Парково-Сірецькій, 1, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом JBC 3CX SITEMASTER, реєстраційний номер НОМЕР_2 , порушив вимоги п.п. 12.1, 13.1. Правил дорожнього руху України, не впорався з керуванням та скоїв наїзд на транспортний засіб Mercedes-Benz GLE 250, реєстраційний номер НОМЕР_1 , внаслідок чого обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Шевченківський районний суд м. Києва постановою від 21.05.2018 визнав ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Так, положеннями ст. 988 Цивільного кодексу України встановлено, що страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про страхування", страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування  у  передбачений  договором строк.

Згідно зі звітом №155/18 від 18.04.2018, складеного судовим експертом Ковалем І.М, вартість відновлювального ремонту склала 346 696,54 грн. 

Водночас, як вбачається із матеріалів справи, ТзОВ "Автомобільний дім Україна-Мерседес Бенц" виставлено рахунок № 21181158 від 15.04.2018 на суму 342   401,50 грн та рахунок № 21181758 від 29.05.2018 на суму 24 663,24 грн, що разом складає 367   064,74 грн.

20.04.2018 позивачем складено страховий акт № 006.00426818-1 відповідно до якого сума страхового відшкодування складає 342   401,50 грн. 

29.05.2018 позивачем складено страховий акт № 006.00426818-2 відповідно до якого сума страхового відшкодування складає 24 663,24 грн.

На підставі вказаних страхових актів, позивачем здійснено страхову виплату ТзОВ "Промелектро-Харків" на загальну суму 367 064,74 грн, що підтверджується платіжними дорученнями № 379 від 25.04.2018 та № 997556 від 31.05.2018.

Позивач у мотивах позову стверджує, що оскільки цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу JBC 3CX SITEMASTER, реєстраційний номер НОМЕР_2 згідно з полісом № АК/7229789 застрахована у ПрАТ "Страхова компанія "Провідна"", останнє 16.08.2018 здійснило страхове відшкодування у розмірі ліміту відповідальності, передбаченого полісом, у сумі 100 000,00 грн.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №041314 управління патрульної поліції МВС України в м. Києві                   ОСОБА_1 на час ДТП працював в  Комунальному підприємстві "Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Шевченківського району" м. Києва. Автомобіль, яким керував водій ОСОБА_1 на час ДТП знаходився у власності відповідача. 

07.09.2018 позивач звернувся до відповідача з претензією за вих. № 070918-37611К, в якій просив сплатити на користь ПрАТ "СК "Арсенал Страхування"" суму страхового відшкодування в розмірі 267 064,74 грн, проте КП ШЕУ Шевченківського району відповіді на претензію не надало, вимогу не задовольнило, на підтвердження зворотного відповідачем не надано суду інших доказів.

          З огляду на те, що відповідачем не сплачено на користь позивача не покриту страховим полісом № АК/7229789  суму страхового відшкодування, ПрАТ "СК "Арсенал Страхування"" звернулося до суду з позовом про стягнення з КП ШЕУ Шевченківського району 267 064,74 грн.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.
Причиною спору зі справи стало питання про наявність або відсутність підстав для стягнення заявлених позивачем сум.

Статтею 993 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статтею 27 Закону України "Про страхування" встановлено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що за загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоду. При цьому, враховуючи вимоги частини 2   статті 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Цивільна відповідальність водія транспортного засобу JBC 3CX SITEMASTER, реєстраційний номер НОМЕР_2 на час ДТП була застрахована у ПрАТ "СК "Провідна"" згідно страхового полісу № АК/7229789, згідно якого ліміт відповідальності становить 100   000,00 грн (франшиза 0).

Отже, 16.08.2018 ПрАТ "СК "Провідна"" здійснило страхове відшкодування на користь позивача у розмірі 100   000,00 грн, відповідно невідшкодованою залишилась сума збитку у розмірі 267   064,74 грн.

Відповідно до наявних у справі доказів, в тому числі Відповіді НПУ наявна інформація про те, що транспортний засіб JBC 3CX SITEMASTER, реєстраційний номер НОМЕР_2 належить Комунальному підприємству "Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Шевченківського району" м. Києва

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

При цьому, частиною 1 ст. 1172 ЦК України встановлено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Крім того, як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, водій ОСОБА_1 на час ДТП був працівником Комунального підприємства "Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Шевченківського району".

Таким чином, враховуючи положення   статті 1194 ЦК України, з огляду на те, що позивач виплатив страхове відшкодування застрахованого автомобіля Mercedes-Benz GLE 250, реєстраційний номер НОМЕР_1 та, приймаючи до уваги, що ПрАТ "СК "Провідна"" здійснило страхове відшкодування у межах ліміту відповідальності згідно страхового полісу № АК/7229789, у ПрАТ "СК "Арсенал Страхування"" виникло право вимоги на іншу частину страхового відшкодування до особи, відповідальної за заподіяну шкоду, яким у даному випадку є КП "Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Шевченківського району" м. Києва.

Суд апеляційної інстанції не приймає доводи скаржника щодо неправильного застосування судом п. 5.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожньо-транспортних засобів від 24.11.2003    № 142/5/2092, в частині того, що відповідача не було повідомлено огляд пошкодженого транспортного засобу. 
Так,    відповідно до пункту 5.2 Методики у разі потреби виклик заінтересованих осіб для технічного огляду із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду КТЗ (після їх узгодження з виконавцем дослідження) здійснюється замовником дослідження шляхом вручення відповідного виклику під розписку особі, що викликається, або телеграмою з повідомленням про її вручення адресату. У разі відсутності в установлений час на місці огляду осіб, що викликалися, огляд проводиться без їх участі, про що зазначається у звіті (акті), висновку.   Замовник повинен забезпечити належні безпечні умови огляду (освітлення, вільний доступ, можливість огляду КТЗ з різних сторін тощо).      
Аналізуючи зазначені положення, колегія суддів зазначає, що положення Методики не визначають критерій необхідності виклик заінтересованих осіб для технічного огляду та наслідки неповідомлення зацікавлених осіб про огляд пошкодженого транспортного засобу.
Між тим, попри складання Висновку №155/18 особою, яка має статус судового експерта, цей Висновок складений відповідно до   Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", не є висновком судової експертизи, однак є доказом у справі, та підлягає дослідженню та оцінці.
З огляду на викладене посилання скаржника на те, що при проведенні експертом дослідження було порушено пункт 5.2 Методики, оскільки відповідач не викликався на огляд транспортного засобу, тому вказаний висновок не може бути прийнятий як доказ відповідно до   статті 77 ГПК України, необґрунтовані.
Водночас, варто зазначити, що відповідно до частин першої, третьої   статті 13 ГПК України    судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Самі лише посилання відповідача про порушення до пункту 5.2 Методики, який визначає, що виклик заінтересованих осіб здійснюється у разі потреби не спростовують Висновку №155/18. 
Таким чином, висновок суду першої інстанції про задоволення позову є обґрунтованим та доведеним. 
Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про порушення судом Закону №540-ІХ від 02.04.2020, з посиланням на те, що до закінчення карантину суди не можуть розглядати справи, в яких «зобов`язаний» учасник не вчинив процесуальної дії, яка від нього очікується, або не реалізував надані йому процесуальні права. 

Судом апеляційної інстанції враховано, що   постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19"   (зі змінами, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) та постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 № 392 з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу з 12.03.2020 по 31.10.2020 (в редакції останніх змін) на всій території України встановлено карантин.
   Україна є членом Всесвітньої організації охорони здоров`я - спеціалізованої установи ООН, яка 12.03.2020 оголосила про початок пандемії COVID-19   (http://www.euro.who.int/ru/health-topics/health-emergencies/coronavirus-covid-19/news/news/2020/3/who-announces-covid-19-outbreak-a-pandemic).
Згідно листа Голови Ради суддів України від 16.03.2020 № 9рс-186/20 та рішення Ради суддів України від 17.03.2020, яким затверджено "Рекомендації Ради суддів України щодо встановлення особливого режиму роботи судів України задля убезпечення населення України від поширення гострих респіраторних захворювань та коронавірусу COVID-19, який віднесено до особливо небезпечних інфекційних хвороб" з метою убезпечення населення України від поширення гострих респіраторних захворювань та коронавірусу COVID-19, який віднесено до особливо небезпечних інфекційних хвороб, рекомендовано на період карантину встановити особливий режим роботи судів України, який передбачає, з поміж іншого:
- роз`яснення громадянам можливості відкладення розгляду справ у зв`язку із карантинними заходами та можливості розгляду справ в режимі відеоконференції;
- обмеження допуску в судові засідання осіб, які не є учасниками судових засідань;
- обмеження допуску у судові засідання та приміщення суду осіб з ознаками респіраторних захворювань;
- зменшення кількості судових засідань, що призначаються до розгляду протягом робочого дня;
- здійснення, по можливості, розгляду справ без участі сторін в порядку письмового провадження;
- приймання всіх необхідних документів в електронному вигляді на електронну адресу суду через дистанційні засоби зв`язку тощо.

Відповідно до п.п. 3 п. 11   розділу І Закону України від 30.03.2020 № 540-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)"   розділ X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України   доповнено пунктом 4 наступного змісту: "Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 46, 157, 195, 229, 256, 260, 288, 295, 306, 321, 341, 346, 349, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, апеляційного оскарження, залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги, подання заяви про скасування судового наказу, розгляду справи по суті, строки, на які зупиняється провадження, подання заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами, звернення зі скаргою, оскарження рішення третейського суду, судового розгляду справи, касаційного оскарження, подання відзиву продовжуються на строк дії такого карантину. Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)".

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що   постановою Кабінету Міністрів України від 04.05.2020 № 343 "Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України"   внесено зміни до   постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2"   та відповідно до підпункту 8 пункту 2 постанови дозволена діяльність адвокатів, нотаріусів, аудиторів та психологів.

У свою чергу   постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 № 392 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів"   запроваджено послаблення протиепідемічних заходів, передбачених пунктом 3 цієї   постанови, на території регіонів із сприятливою епідемічною ситуацією (у тому числі у м. Києві). Зокрема, дозволено: з 22.05.2020 регулярні та нерегулярні пасажирські перевезення автомобільним транспортом у міському, приміському, міжміському внутрішньообласному та міжнародному сполученні; з 25.05.2020 - перевезення пасажирів метрополітенами.

Наведене свідчить про часткове усунення перешкод у реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав.

   Крім того, слід зауважити, що поштові оператори під час дії встановленого карантину не припинили роботу, а лише змінили її графік та порядок отримання/вручення поштових відправлень.

Враховуючи зазначене, що стосується вказаних аргументів відповідача колегія суддів зазначає, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.05.2020 у даній справі серед іншого ухвалено справу розглядати суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. Крім того, п.3,  4, 5  резолютивної частини повідомлено відповідача про можливість надання відзиву на позовну заяву і всіх письмових та електронних доказів (які можливо доставити до суду), висновків експертів і заяв свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву - до 01.06.2020. Попереджено відповідача про те, що у разі ненадання відзиву на позов, справа згідно з ч. 9 ст. 165 ГПК України буде розглянута за наявними в ній матеріалами.

Як свідчать матеріали справи, відповідача належним чином та завчасно було повідомлено про відкриття провадження у справі, що підтверджується поштовим повідомленням №01054 73394061 (а. с. 71). Тобто, відповідачу було відомо про його право подати відзив та відповідні процесуальні наслідки неподачі. 

Крім того, варто звернути увагу, що за приписами статті 165 ГПК України, подання письмового відзиву є правом відповідача. При цьому, відповідно до частини 9 наведеної статті процесуального закону у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. 

До того ж, встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду (частина друга   статті 119 ГПК України).

Аналізуючи викладене суд констатує, що відповідне судове провадження ухвалено здійснювати судом першої інстанції без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. Учасників справи належним чином у відповідності до вимог процесуального закону повідомлено про їх право подати відзив, встановлено відповідні процесуальні строки. Посилаючись на порушення норм процесуального права в розрізі аргументів, що суд позбавив його права подати відзив на позов, скаржник не зазначає причин неподання відзиву на позов; в чому полягали перешкоди здійснити надсилання відзиву засобами поштового зв`язку, в той час коли поштові оператори суди та підприємство відповідача під час дії встановленого карантину не припинили роботу; як і не використав свого права відповідно до статті 119 ГПК України подати заяву по поновлення строку на подачу відзиву, продовження строку на подачу відзиву з поважних причин. У даному випадку, за відсутності належних доказів, можливість відповідача реалізувати надані йому процесуальні права залежала виключно від його волевиявлення. 

У той же час слід також враховувати, що за приписами   статті 129 Конституції України,   статті 2 ГПК України   одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням   статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.
   У зв`язку з наведеним аргументи апеляційної скарги про порушення норм процесуального права та невірне застосування Закону №540-ІХ від 02.04.2020, суд апеляційної інстанції визнає необґрунтованими. До того ж, слід зазначити, що Законом №540-ІХ від 02.04.2020 не встановлено, що до закінчення карантину суди не можуть розглядати справи, за встановлених фактичних обставин, доводи відповідна в цій частині зводяться до власного тлумачення ним вимог процесуального закону. 
Інших доводів та доказів, які б слугували підставою для скасування оскарженого рішення скаржником не наведено. Водночас, зазначаючи про порушення судом норм процесуального та матеріального права, скаржник вдається до заперечення обставин, установлених судом першої інстанції під час розгляду справи, та перегляду вже здійсненої цим судом оцінки доказів у справі.
Саме лише прагнення скаржника ще раз розглянути та оцінити ті самі обставини справи і докази в ній не є достатньою підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Поряд з цим, суд апеляційної інстанції  зазначає, що за змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України",       no. 4241/03 від 28.10.2010 Суд повторює, що, хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Всім встановленим обставинам, які мають значення для правильного вирішення спору надана належна правова оцінка. 

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.
Нормою   ст. 276 Господарського процесуального кодексу України      передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене в сукупності, доводи апеляційного оскарження є необґрунтованими, підстав для зміни чи скасування оскарженого рішення у даній справі колегія суддів не вбачає.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Судові витрати.
Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до ст. 129 ГПК України та, у зв`язку із відмовою у задоволенні апеляційної скарги, покладаються на  скаржника. 

Керуючись Главою 1 Розділу IV Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

                                       ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу залишити без задоволення. 
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 13.07.2020 у справі                    № 910/6457/20 залишити без змін. 
3. Матеріали справи повернути до господарського суду першої інстанції. 

          Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути  оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України. 
          
          Повний текст постанови складено та підписано - 02.10.2020.

Головуючий суддя                                                            В.А. Корсак 

Судді                                                                                О.О. Євсіков

                                                                                С.О. Алданова